РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 05.11.2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що 20 серпня 2021 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений старостою Зимнівської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області, за реєстровим номером № 1-79, і на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: що все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідає позивачці ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, в селі Когильне Володимирського (бувшого Володимир Волдинського) району Волинської області, після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, на успадкування якого позивач має право.

Вказує, що спадкоємців які б відповідно до ст. 1241 ЦК України мали би право на обов`язкову частку в даній спадщині, немає, але є спадкоємиця за законом, це двоюрідна сестра покійного ОСОБА_3 , відповідачка по справі ОСОБА_2 , однак остання на вказану вище спадщину не притендує.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, ОСОБА_1 отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зважаючи на викладене позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в спілці селянських господарств "Волинь" села Льотниче бувшого Володимир - Волинського (на даний час Володимирського) району Волинської області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0114156, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 07 жовтня 1996 року за № 673, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 14.11.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання також не з`явилася, подавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову .

Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 134.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається зокрема з права на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в спілці селянських господарств "Волинь" села Льотниче бувшого Володимир - Волинського (на даний час Володимирського) району Волинської області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного ОСОБА_3 .

Наявність у спадкодавця вказаного права підтверджується наданою суду копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0114156, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 07 жовтня 1996 року за № 673.

З дослідженої судом копії заповіту, який складений 20.08.2021 та посвідчений старостою Зимнівської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області, за реєстровим номером № 1-79, встановлено, що на випадок своєї смерті спадкодавець зробив таке заповітне розпорядження: що все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до положень ст.ст.1223,1269 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у визначений законом строк.

Наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , судом не встановлена.

03.06.2024 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак з дослідженого судом листа державного нотаріуса Володмиирської державної нотаріальної контори Волинської області Долгунської А.П. від 03.06.2024 року встановлено, що у видачі свідоцтва ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з ненаданням оригіналів підтверджуючих документів на нерухоме майно та запропоновано звернутися до суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на успадкування прав померлого ОСОБА_3 , щодо яких він зробив своє розпорядження у заповіті, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 200, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в спілці селянських господарств "Волинь" села Льотниче бувшого Володимир - Волинського (на даний час Володимирського) району Волинської області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0114156, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 07 жовтня 1996 року за № 673.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27.12.2024.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

.

Головуючий А.М. Лутай