Справа № 464/2489/24
пр.№ 2/464/1058/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

з участю секретаря судових засідань БРИНОШ А.Я.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 49532 грн. 95 коп.

Позов мотивує тим, що перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року шлюб між ними розірвано. 07 листопада 2018 року між ними було укладено договір про виховання, проживання та утримання сина, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Урумовою Ж.М. Через невиконання даного договору, ОСОБА_5 фактично залишив сина на неї, який з нею проживає та повністю перебуває на її утриманні з січня 2021 року, тому рішенням Сихівського районного суду м.Львова такий розірвано, окрім того, вирішено питання стягнення аліментів на сина у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вікрито виконавче провадження, однак відповідач неодноразово допускав прострочення сплати аліметів, з травня 2021 року по серпень 2022 року. Повнолітній син проживає з нею, вона самостійно займається його вихованням та утриманням, ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття. До моменту настання повноліття сина самостійно несла додаткові витрати на його утримання, ОСОБА_5 участі у таких не брав. Син має хронічні захворювання, а саме, недостатністю кардії, еритематозна гастропатія, еритематозна бульбопатія, ознаки джш, езофагогастродуоденоскопія, солітарна права нирка, двобічний зовнішній отит, хронічний пієлонефрит одинокої правої нирки, К82.8 уточнені хвороби жовчного міхура, геморой, хронічний геморой. Окрім того, нею здійснюється купівля одягу, електронної техніки, понесла додаткові витрати у зв`язку з початком навчання сина та здійснила оплату за перший навчальний рік. Загальна сума витрат складає 99065 грн. 70 коп., просить стягнути з відповідача половину таких 49532 грн. 95 коп. та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 подано відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що усі витрати зазначені позивачкою як додаткові, не є такими та не підлягають стягненню. Навів перелік судової практики на заперечення позову. Просить у його задоволення відмовити (а.с.87-91).

16 травня 2024 року представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подала відповідь на відзив на позов, в якому заперечила мотиви відзиву, доповнила нормативною базою позовні вимоги (а.с.102-104).

Представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 під час розгляду справи позов підтримала, покликаючись на його мотиви дала аналогічні пояснення, просила позов задоволити в повному обсязі. В остання судове засідання не з`явилася, проте скерувала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи завершувати у її відсутності та у відсутності позивачки.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 позов заперечив, покликаючись на мотиви, викладені у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони (позивачка та відповідач) у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки не повідомили, однак скористалися правом на представництво своїх інтересів через представників.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 10 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду на 01 травня 2024 року.

01 травня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 20 травня 2024 року для мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31 травня 2024 року за клопотанням представника позивачки для мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року в судовому засіданні продовжено перерву до 18 червня 2024 року з аналогічних підстав, що й попереднє.

18 червня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02 липня 2024 року на стадії дослідження доказів у справі.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

ОСОБА_6 син сторін, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Львові, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 березня 2012 року (а.с.71).

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади №2024/003098446, сформованого 27 березня 2024 року ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.17).

Довідка про склад сім`ї та прописку ОСББ «Квітка-1» №18 від 08 квітня 2024 року свідчить про те, що по АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 зареєстрований її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

У відповідності до довідки Національного університету «Львівська політехніка» №195 ОСОБА_6 є студентом першого курсу денної форми навчання інституту економіки та менеджменту Національного університету «Львівська політехніка», термін закінчення навчання у червні 2027 року (а.с.29).

Як вбачається з договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №600-12к від 09 серпня 2023 року, вартість освітньої послуги за 2023/2024 навчальний рік складає 30200 грн. (а.с.30-31).

Окрім того, позивачкою до позовної заяви на підтвердження позовних вимог надано квитанції: про оплату навчання 09 серпня 2023 року 30200 грн., купівлю одягу на загальну суму 17898 грн. (499 грн. блузи сорочки, 1099 грн. штани чоловічі, одягу на суму 2495 грн., монорюкзак 2409 грн., сорочка 499 грн., кросівки 2321 грн., футболка чоловіча та краватка 1380 грн., пальто чоловіче 5696 грн., светр чоловічий 1500 грн.), оплату медичних обстежень та лікування на загальну суму 17566 грн. 50 коп. (723 грн. усунення сірчаного корка під час консультації, 990 грн. відбір аналізів, 500 грн. УЗД, здача аналізів 800 грн., покупка ліків 2622 грн. 10 коп., 770 грн., 2371 грн. 70 коп., 633 грн. 50 коп., 506 грн. 80 коп., 544 грн. 10 коп., 1485 грн. 30 коп., консультація хірурга проктолога 550 грн., 550 грн., 170 грн. аналіз сечі, консультація хірурга проктолога повторна 550 грн., відеоколоноскопія та седація 3800 грн.), техніки на загальну суму 33298 грн. (бездротові навушники 1899 грн., смартфон 31399 грн.) (а.с.33-51). Загальна вартість складає 98962 грн. 50 коп. коп., а не як зазначає позивачка у позовних вимогах 99065 грн. 70 коп.

На підтвердження необхідності проведення платних обстежень, здачі аналізів та покупки ліків позивачкою надано пакет медичних документів, результатів обстежень, висновків лікарів, які стверджують про наступні діагнози: недостатністю кардії, еритематозна гастропатія, еритематозна бульбопатія, ознаки джш, езофагогастродуоденоскопія, солітарна права нирка, двобічний зовнішній отит, хронічний пієлонефрит одинокої правої нирки, К82.8 уточнені хвороби жовчного міхура, геморой, хронічний геморой. (а.с.52-70).

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Щодо вимоги про стягнення вартості оплати за навчання, суд приходить до наступного висновку.

Позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі №61-15690св18 проте, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 є студентом першого курсу денної форми навчання інституту економіки та менеджменту Національного університету «Львівська політехніка».

Поняття «здібність» не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.

Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Навчання дитини у вузі з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

З копії договору з вищим навчальним закладом вбачається, що вартість такого складає 30200 грн. за 2023-2024 навчальний рік.

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 Закону України «Про освіту»).

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові по справі №749/106/17 від 13 вересня 2017 року, ст.3 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», проаналізувавши норми СК України, суд вважає, що навчання сина на платній формі навчання також відноситься до особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст.185 СК України. Тому позовна вимога в частині стягнення половини вартості за оплачений період навчання 2023-2024 рік підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на обстеження та лікування дитини, купівлю ліків.

Як зазначалось вище, як на одну з підстав своїх позовних вимог щодо понесення додаткових витрат на утримання їхнього неповнолітнього сина (на момент понесених витрат), позивачка покликається на те, що ОСОБА_6 потребував обстежень та лікування, надавши ряд медичних обстежень та висновків, квитанцій з оплати медичних послуг та ліків.

З досліджених медичних документів, обстежень, суд приходить до переконання, що такі заходи викликані особливими обставинами та не можуть вважатися звичайними витратами на дитину, тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачкою належними, допустимими та достатніми доказами доведено понесення нею додаткових витрат на дитину, які викликані особливими обставинами на загальну суму 17566 грн. 50 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на придбання одягу, взуття, мобільного телефону, навушників, суд відхиляє доводи позиваки про стягнення таких як додаткових, оскільки такі витрати не є додатковими, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 січня 2020 року у справі №484/2230/17). Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

На підтвердження сплати аліментів представником відповідача до відзиву надано довідку Львівської філії АТ «Укртелеком» від 29 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_5 за період з серпня 2022 року по листопад 2023 року у розмірі 85209 грн. 66 коп. (а.с.93).

В постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19) міститься висновок про те, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Суду сторонами не надано жодних доказів на спростування чи підтвердження матеріального стану відповідача, перебування на його утриманні інших дітей чи дружини, про його стан здоров`я тощо.

Враховуючи вищеневадене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача понесених позивачкою половини додаткових витрат за оплату навчання у ВНЗ та оплату лікування, консультацій та медичних препаратів, що складає 23883 грн. 25 коп. (30200+17566 грн. 50 коп. = 47766 грн. 50 коп. / 2).

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 137 ЦПК України закріплює наступні положення:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником позивача подано докази, а саме, договір про надання правової допомоги №01 від 01 квітня 2024 року (а.с.19-22), акт про надання правової допомоги від 04 квітня 2024 року (а.с.23), відповідно до якого позивачці надано наступні послуги: розроблення правової позиції у справі, усні консультації, підготовка та подання позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді, розмір гонорару складає 10000 грн. (а.с.23), рахунок №01 від 04 квітня 2024 року (а.с.25), ордер (а.с.130).

Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Цап О.Р., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення, у розмірі 6000 грн.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що позивачка при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.81, 89, 137, 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 23883 грн. 25 коп. додаткових витрат на сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 29883 грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного таксту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2024 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК