Справа № 183/4061/24
№ 2/183/2522/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:
-визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 39,1 кв.м, житловою площею - 21,2 кв.м,
позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 січня 2000 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець, далі - позивач), посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С. О., зареєстрованого в реєстрі за № 368, позивачу на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 39,1 кв. м, житловою площею - 21,2 кв. м. З 2003 року по 2022 рік позивач проживав у вищевказаній квартирі. 24 лютого 2022 року російська федерація (надалі - РФ) в порушення пункту 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй здійснила акт військової агресії проти України. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, позивач був змушений покинути місце свого постійного проживання та перемістився до міста Кам`янське Дніпропетровської області.
Позивачу стало відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією РФ проти України, його квартира була пошкоджена (знищена). Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивача спеціальних знань, а також беручи до уваги тимчасову окупацію РФ Луганської області, в тому числі міста Сєвєродонецьк. Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією РФ, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивач звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.
Рішенням державного реєстратора від 12 лютого 2024 року № 71535485 позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01 січня 2013 року. Позивач указує, що зазначене рішення унеможливлює отримання в майбутньому позивачем компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на будинок, позивач звертається до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Постановленою суддею ухвалою від 29 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

01 травня 2024 року позивачем подано заяву про надання додаткового строку для усунення недоліків та постановленою судом ухвалою від 01 травня 2024 року клопотання задоволене.

06 травня 2024 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та постановленою суддею ухвалою від 07 травня 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

Постановленою судом ухвалою від 09 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача, судове засідання призначене в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 19 червня 2024 року ухвалою суду від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову та закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

08 липня 2024 року позивачем надано на виконання ухвали суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні та в судовому засіданні 08 липня 2024 року судом оглянуто оригінали доказів.

В судове засідання позивач, представниця позивача не з`явилися, представниця позивача надала клопотання про розгляд справи у її відсутність та підтримала вимоги позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Про обізнаність щодо розгляду справи свідчить виконання ухвали суду про витребування доказів. Відзив на позов не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оригінали доказів, висновує таке.

Судом установлено, що згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 квітня 2024 року № 375623875 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване в Державному реєстрі /а.с.18/.

З копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № вбачається, що з 14 лютого 2003 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.9/. Відомості щодо місця реєстрації позивача підтверджуються також Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 вересня 2023 року № 1207- /а.с.11/.

Також, з оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученого позивачем у копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 січня 2000 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С. О., зареєстрованого в реєстрі за № 368, вбачається, що позивач на праві приватної власності набув однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 39,1 кв. м, житловою площею - 21,2 кв. м. /а.с.13/. Договір містить штамп та відмітку про реєстрацію переходу права власності Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синіх кольорів з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 502 26 січня 2000 року.

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученого позивачем у копії технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 , складеного 24 січня 2000 року вбачається підтвердження відомостей про площі квартири, відомостей про власника /а.с.14-15/. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синіх кольорів, підписи посадових осіб.

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученої позивачем у копії домової книги для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , з відтисками штампу та печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька, вбачається наявність штампів та відміток про реєстрацію права власності Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синього кольору з підписами посадових осіб про: набуття права власності на квартиру на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло ОСОБА_2 30 жовтня 1995 року; перехід права власності до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2000 року. Відмітки засвідчені печаткою БТІ та підписами начальників Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька. Книга містить інформацію, що її прошито та пронумеровано, засвідчену відтиском печатки та підписом начальника РВ Сєвєродонецького МВ УМВС України в Луганській області /а.с.16-17, 61-62/. При цьому, домова книга містить штампи та підписи посадових осіб про реєстрацію, в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Рішенням державного реєстратора від 12 лютого 2024 року № 71535485 /а.с.19/ позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій на спірну квартиру з огляду на те, що під час здійснення пошуків у Державному реєстрі прав за адресою АДРЕСА_1 не встановлено жодного запису щодо права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, державним реєстратором прийняте рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та 25 січня 2024 року надіслано запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про наявність інформації щодо відомостей про реєстрацію права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна. 26 січня 2024 року державному реєстратору надійшла відповідь на вказаний вище запит за вих. № 238ВА від 26 січня 2024 року, видавник: Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, в якому зазначено, що архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у місті Сєвєродонецьк, зберігались в БТІ в місті Сєвєродонецьк Луганської області. Приміщення БТІ зазнало значних руйнувань, а зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Сєвєродонецьку, в тому числі на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.20/. Отже, вказані юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У позивача наявні документи, що засвідчують його право власності (договір купівлі продажу), однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією РФ території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачем право власності набуте у 2000 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі-продажу, технічного паспорту та домової книги, видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 рік Сєвєродонецьке БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ній, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Також, відомості у вказаному документі підтверджуються реєстрацією проживання позивача у квартирі.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею - 39,1 кв.м, житловою площею - 21,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 17 липня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов