Справа № 463/4049/24
Провадження № 2/463/1172/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та призначення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

07 травня 2024 року до суду звернувся позивач із позовом у якому просив суд:

-припинити нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_3 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття.

Свій позов обґрунтовує тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб 05.07.2014 року. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2021 року по справі №463/128/21 шлюб між сторонами розірвано. Також, згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 визначено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідачка передала на виховання та постійне проживання спільних дітей Позивачу так як самостійно вирішила добровільно піти на військову службу.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024 року відповідачка призначена на посаду солдата резерву з запасного взводу 303 запасної роти військової частини НОМЕР_2 . Пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 є АДРЕСА_1 . Це підтверджується також заявою ОСОБА_2 до відділу Служба в справах дітей Личаківського району від 19.04.2024 року, де остання повідомляє що подала заявку на вступ до ЗСУ та не заперечує щодо проживання дітей із Позивачем.

Крім цього, відповідачка спілкувалась із дітьми і такі не заперечують щодо проживання із батьком. Згідно акту ЛКП «Під Зуброю» №283 від 04.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно з середини квітня 2024 року діти постійно проживають із Позивачем та перебувають на його утриманні так як відповідачка добровільно передала дітей Позивачу та зарахована до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , що унеможливлює її проживання разом із дітьми. Незважаючи на вище вказане з позивача продовжують стягуватись аліменти на утримання дітей на користь відповідачки, хоча на даний час утримання дітей повністю покладено на позивача, що погоджено сторонами по справі.

З огляду на вказане, відповідачка втратила право отримувати аліменти на спільних малолітніх дітей сторін оскільки останні з нею фактично не проживають та не перебувають на її утриманні, тому з позивача слід припинити стягнення аліментів за рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2021 року.

Враховуючи, що спільні діти сторін проживають з позивачем та перебувають на його утриманні, то підставним є стягнення аліментів із Відповідачки на користь Позивача на утримання спільних дітей до досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідачки.

Ухвалою судді від 10 травня 2024 року відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених вище.

Відповідачка судовому засіданні підтвердила, що дійсно діти проживають із позивачем, проти припинення стягнення аліментів не заперечує, також готова сплачувати аліменти. Також просить врахувати, що отримані нею аліменти в період після подачі даного позову до суду, повністю витрачені в інтересах дітей, тому просить такі з неї не стягувати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб 05.07.2014 року. Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2021 року по справі №463/128/21 шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі в сторін народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається із Акту №283 складеного 04.05.2024 року ЛКП «Під Зуброю», за адресою АДРЕСА_2 , проживає без реєстрації ОСОБА_3 разом із дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з наказу №121 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини.

Також у своїх поясненнях відповідач підтвердила, що перебуває на службі та не заперечує щоб діти проживали разом із батьком.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), вбачається, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Таким чином, відповідачка втратила право отримувати аліменти на спільних дітей, адже судом встановлено, що діти з нею фактично не проживають та не перебувають на її утриманні.

Статтею 5 СК України передбачено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Па кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини па рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»),

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 статті 157 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, оскільки діти на утримання яких стягувались аліменти з позивача проживають разом з ним, що підтверджується актом ЛКП та поясненнями сторін, тому слід припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки.

Згідно з ч., ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року).

За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином зважаючи на встановлену обставину проживання дітей із батьком ОСОБА_3 , спільний обов`язок батьків перебачений законом утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення із матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_3 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 7, 141,192, 273 СК України, суд

ухвалив :

позов ОСОБА_3 - задоволити.

Припинити нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 23 липня 2024 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Г.Б. Жовнір