Справа № 301/95/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (особа яка не брала участь у розгляді справи) на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2024 року, ухвалене головуючим суддею Золотарем М.М. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа виконавчий комітет Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про встановлення юридичного факту

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою де заінтересованою особою є Виконавчий комітет Білківської сільської ради Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його мамою та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Вона є особою похилого віку та має ряд невиліковних хвороб, у зв`язку з якими не може самостійно пересуватися і потребує постійного догляду, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської міської ради Закарпатської області «Про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» за №434 від 22.12.2023. Необхідність постійного стороннього догляду за мамою підтверджує також протокол ЛКК КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської міської ради.

Інших близьких родичів в ОСОБА_2 не має, а отже, відсутні особи, які можуть здійснювати постійний догляд за нею.

Враховуючи вік та стан здоров`я мами, її залежність від інших осіб, нездатність до самообслуговування та те, що в родині немає нікого хто би міг здійснювати за нею догляд, ОСОБА_1 змушений вести постійний догляд за нею.

Встановлення факту здійснення постійного догляду за мамою, ОСОБА_2 необхідне йому для можливості офіційного підтвердження такого догляду у державних органах.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2024 року заяву задоволено.

Встановлено факт що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 і яка потребує постійного стороннього догляду.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 , в порядку ч. 2 ст. 352 ЦПК України (як особа, яка не брала участь у розгляді справи) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

В апеляційній скарзі вказує, що суд не залучивши Військову частину НОМЕР_1 як сторону у справі і задовольняючи заяву суд вирішив також питання щодо прав та обов`язків військової частини, оскільки ОСОБА_1 з 22.04.2022 несе військову службу в Збройних Силах України. ОСОБА_1 звертався з рапортом про звільнення із лав Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами (наявність осіб, які потребують стороннього догляду).

Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а саме, ОСОБА_1 несе військову службу та не може доглядати за своєю матір`ю на постійній основі, як зазначав у поданій заяві.

Зазначає, що суд взяв до уваги неналежні докази, а саме протокол №434 від 22.12.2023, видані ЛКК КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської міської ради Закарпатської області щодо потреби ОСОБА_2 в постійному сторонньому догляді, не можуть вважатися медичним висновком, так як виданий за межами повноважень лікарсько-консультативної комісії, поза встановленим порядком, в довільній формі, а тому не може буди підставною для звільнення військовослужбовця з військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Козадаєв В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду, посилаються на те, що військова частина є неналежним відповідачем, оскільки рішенням суду не вирішувалися питання щодо їх прав та обов`язків. Висновки суду на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю заявника ОСОБА_1 та проживає за адресою АДРЕСА_1

ОСОБА_2 є особою похилого віку та має ряд невиліковних хвороб, у зв`язку з якими не може самостійно пересуватися і потребує постійного догляду, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської міської ради Закарпатської області «Про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» за №434 від 22.12.2023.

Необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 підтверджує також протокол ЛКК КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської міської ради.

Батько заявника ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших близьких родичів в ОСОБА_2 не має, а отже, відсутні особи які можуть здійснювати постійний догляд за нею.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом.

У п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт про те, що він є єдиною особою, яка здійснює постійний доглядом за матір`ю ОСОБА_2 .

Пунктом шостим частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Пунктом 3 частини 6 статті 13 даного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування Реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону, здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМ України від 27 січня 2021 року № 99.

Механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, визначено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за №859.

Пунктом 7 зазначеного Порядку передбачено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів: заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заява про згоду отримувати соціальні послуги; копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ.

Положення чинного закону не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, вставлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), зазначено (пункт 104), що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Колегія суддів звертає увагу, що фактично надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладені висновки, апеляційний суд вважає, що факт постійного догляду ОСОБА_1 за матір`ю ОСОБА_2 , в даному випадку, може бути встановлений в позасудовому порядку. Саме за вказаних обставин заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Однак, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилково висновку про задоволення заяви.

Частиною першою ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

З врахуванням наведеного з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 гривень.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 908,40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 25 липня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: