ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

справа №766/8320/24

провадження 22-ц/819/282/24

29 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кутурланова О.В.,

Склярська І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Рядчої Т.І., у справі за заявою адвоката Джамалли Равіля Хагані-огли, який діє від імені ОСОБА_2 , до Кредитної спілки "БЕБКО ФІНАНС" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором про залучення строкового внеску (вкладу),

встановив:

В травні 2024 року ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просив стягнути з Кредитної спілки «БЕБКО-ФІНАНС» на користь заявника заборгованість за договором №561/д/2021 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29 червня 2021року в розмірі 90 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 302,80 грн. та витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в розмірі 14 500,00 грн.

Заява мотивована тим, що 29 червня 2021року між ОСОБА_3 та Кредитною спілкою «БЕБКО-ФІНАНС» був укладений у письмовій формі договір №561/д/2021 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок Спілки на умовах строковості, зворотності та платності 90 000,00грн., зі строком повернення позичених коштів до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем померлого за заповітом є ОСОБА_2 , яка 11 липня 2023року одержала відповідне свідоцтво про право на спадщину, до складу якої увійшов депозитний рахунок, відкритий у КС «БЕБКО-ФІНАНС» згідно договору №561/д/2021 від 29 червня 2021року.

Оскільки боржник після закінчення строку дії договору кошти не повернув, на письмові вимоги про повернення внеску (вкладу) члена кредитної спілки не реагує, заявник просив видати судовий наказ про стягнення коштів, що дорівнює розміру строкового внеску (вкладу) та стягнути судові витрати у справі.

11 червня 2024 року Херсонським міським судом Херсонської області виданий судовий наказ про стягнення з Кредитної спілки «БЕБКО-ФІНАНС» на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором №561/д/2021 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29 червня 2021року в розмірі 90 000,00 грн. та судового збору в розмірі 302,80грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Кредитної спілки «БЕБКО-ФІНАНС» на користь заявника витрат на правову допомогу.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником, серед іншого, заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 500,00 грн., за якою не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеного ч.1ст.161 ЦПК України, та зазначені витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює їх стягнення за правилами наказного провадження. Вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є безумовним, неоспорюваним та безспірним, а іншій стороні належить право заявляти клопотання про їх зменшення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області про відмову у видачі судового наказу від 11 червня 2024 року в частині відмови у стягненні з Кредитної спілки «БЕБКО-ФІНАНС» витрат на правову допомогу і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Послався на те, що за приписами п. 7 ч. 1, ч. 2 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У статті 165 ЦПК України наданий вичерпаний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Тобто, апелянт вважає, що вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу в частині витрат на правову допомогу.

Також, зазначив, що п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПУ України передбачено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Суд не врахував, що у разі незгоди боржника з можливим стягненням з нього витрат на правову допомогу на підставі судового наказу, Спілка не позбавлена можливості згідно ст.170 ЦПК України подати заяву про скасування судового наказу.

Регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення», а тому поширюється на всі категорії цивільних справ, у тому числі на наказне провадження.

Аналізуючи вищенаведені норми права, вважає, що витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Позиція інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України інформація про призначення справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ «Наказне провадження» Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, на основі письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника, яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Отже, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст.19 ЦПК України).

Частиною 1 статті 161 ЦПК України визначено вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Наведена норма права містить вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відмовивши у видачі судового наказу в частині стягнення судових витрат, суд першої інстанції зазначив про відсутність у ст.161 ч.1 ЦПК України вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за якою може бути виданий судовий наказ та недоведеність заявником розміру заявлених до стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням ОСОБА_2 правової допомоги, що унеможливлює їх стягнення за правилами наказного провадження.

Проте, повністю погодитися з висновком суду не можна, як таким, що зроблений при помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі, серед іншого, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу (ст.133 ч.3 п.1 ЦПК України).

За змістом положень частин 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає наказне, позовне та окреме провадження та відповідно визначає про зазначення у судових рішеннях про судові витрати.

Як зазначено вище, у наказному провадженні, відповідно до п.6 ч.1 ст.168 ЦПК України, в судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. У окремому провадженні відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Позовне провадження також має свої особливості щодо вимог про визначення, розподіл судових витрат, при цьому у позовному провадженні процесуальний закон визначив про розмір витрат, як такий, що сплачено або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст.137 ЦПК України). Аналіз наведених норм надає підстави для висновку, що у наказному провадженні сума заявлених до стягнення судових витрат має бути сплачена заявником та не може трактуватися, у відмінність до позовного провадження, як така, що може бути сплачена.

На думку колегії суддів, аналіз норм статей 168, 133 ЦПК України не надає підстав вважати, що сума судових витрат не підлягає стягненню при видачі судового наказу. Ця вимога не є вимогою у розумінні ст.161 ч.1 ЦПК України, за якою може бути виданий судовий наказ, а стосується відшкодування витрат, понесених особою при зверненні до суду.

Разом з тим, враховуючи, що наказне провадження, у якому можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, на основі письмових доказах, з урахуванням процесуальної норми про зазначення у судовому наказі суми судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника, колегія суддів вважає, що визначальним для вирішення питання про стягнення у судовому наказі розміру судових витрат є документально підтверджені докази їх сплати (платіжні документи) особою до звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, а їх сплачений розмір має відповідати вимогам розумності з урахуванням спрощеного розгляду справ в наказному порядку, наявності безспірності вимог заяви, а отже відсутністю складності розгляду даної категорії справи та інших чинників.

Матеріали справи не містять належних доказів понесення заявником витрат, пов`язаних із наданням особі правничої допомоги, які можуть бути відшкодовані в порядку, передбаченому ст.168 ч.1 п.6 ЦПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Кредитної спілки «БЕБКО-ФІНАНС» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 14 500,00грн., не спростовують.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну мотивувальної частини оскаржуваної ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024року згідно редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.В. Кутурланова

І.В. Склярська