Рішення

Іменем України

17 травня 2024 року

смт Краснопілля

справа № 578/244/24

провадження № 2/578/144/24

Краснопільський районний суд Сумської області у складі судді Косар А. І. з участю секретаряЛитвин А. В.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в селищі Краснопілля Сумського району Сумської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 578/244/24

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: відділ «Служби у справах дітей» КРАСНОПІЛЬСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ

предмет позову: про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини

з участю:

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

та установив:

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ «Служби у справах дітей» Краснопільської селищної ради Сумської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони з 28 квітня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Сімейне життя у подружжя не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сім`ю і, як наслідок, між ними склалися відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. Протягом останніх пів року подружжя проживає окремо, домашнє господарство не ведуть, дитина проживає з батьком і повністю знаходиться на його утриманні. Відповідач участі у матеріальному забезпечені дитини не приймає, не працевлаштована і не вживає заходів щоб змінити своє матеріальне становище. Спроб для примирення і збереження сім`ї подружжя не приймає, шлюб існує формально. Спір про майно відсутній. Разом з тим, між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітнього сина. На переконання позивача, відповідач не зможе забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини, зокрема, після їх розлучення. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб, в якому сторони перебувають з 28 квітня 2012 року, та визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , 2012 року народження, з ним - батьком за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Рух справи в суді першої інстанції

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 578/244/24, залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі відділу «Служба у справах дітей» Краснопільської селищної ради Сумської області.

У підготовчому судовому засіданні 30 квітня 2024 року оголошено перерву до 17 травня 2024 року з метою отримання від органу опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору визначення місця проживання дитини.

Аргументи учасників справи

У підготовчому судовому засідання 30.04.202 позивач та його представник ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

На час розгляду справи син сторін ОСОБА_5 проживав разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком органу опіки і піклування Краснопільської селищної ради від 08 травня 2024 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Краснопільської селищної ради від 08 травня 2024 року № 110, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та проживання: будинок АДРЕСА_1 . Зі змісту згадуваного висновку відомо, що працівники відділу у справах дітей Краснопільської селищної ради на виконання ухвали суду від 11.04.2024 провели обстеження умов проживання ОСОБА_1 та встановили, що останній проживає з сином ОСОБА_6 у власному будинку, який складається з трьох кімнат з усіма комунальними зручностями. Для дитини створено всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Дитина має окрему кімнату, наявні дитячі речі та одяг відповідного віку.

Була з`ясована думка дитини ОСОБА_7 , який у письмовій формі висловив бажання проживати разом з батьком.

Мотивувальна частина

Позиція суду

Згідно зі частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України /далі по тексту також ЦПК/, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі частиною 4 статті 206 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України /далі по тексту також СК/ визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено частиною першою статті 24 СК.

Згідно з частиною першою статті 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до статті 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у частині другій статті 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Тобто, подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Статтею 141 СК, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141, 150, 153, 155 СК встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 СК передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Результат аналізу наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли би будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини суди повинні крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, її думку тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України /далі по тексту також ЦПК/, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності.

У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Таким чином, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо заявленої вимоги про розірвання шлюбу суд виходить з наступного.

Між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та прав і обов`язків щодо дитини, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами на час розгляду справи у суді сімейних відносин не існує. З часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Суд не вбачає надання строку на примирення. Спір про майно на час розгляду справи відсутній. Подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

Щодо місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків:

При вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Орган опіки та піклування не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком і суд погоджується з цим висновком. Суд вважає, що дитина певний час проживає з батьком, не має належного контакту з матір`ю, та висловив бажання не змінювати місце проживання.

На час ухвалення удового рішення не встановлено обставин, які давали би підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з батьком.

За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позов є підставним до задоволення у повному обсязі.

Розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін.

Згідно зі статтею 113 СК, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу відповідачу, яка не порушує питання відновлення дошлюбного прізвища, суд залишає прізвище « ОСОБА_8 ».

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 141, 206, 258, 263, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Краснопільський районний суд Сумської області,-

Ухвалив:

1. Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі відділу «Служби у справах дітей» КРАСНОПІЛЬСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ СУМСЬКОЇ ОБЛАСТ, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

2. Розірвати шлюб, який зареєстрували:

ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт Краснопілля; громадянин України,

та Бакро /дошлюбне прізвище « ОСОБА_11 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , Україна, Сумська область, Краснопільський район, село Лозове; громадянка України,

28 квітня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 28 квітня 2012 року, зроблено відповідний актовий запис за №13.

3. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

4. Визначити місце проживання малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_2 . Надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

6. При державній реєстрації розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище «ОСОБА_8 ».

7. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; Паспорт НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; Паспорт НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

10. У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

11. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

12. З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

13. Інформація про сторони та інших учасників справи:

13.1. Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 ; Паспорт НОМЕР_4 ; місце реєстраціі та проживання: АДРЕСА_3 , Україна.

13.2. Представник позивача адвокат Дем`яненко Наталія Петрівна Ордер на надання правничої правової допомоги СЕРІЯ ВМ №1046463 від 21.04.2024, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 57 від 03 грудня 2012 року.

13.3. Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ; Паспорт НОМЕР_2 ; місце реєстрації:

АДРЕСА_4 . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: відділу «Служби у справах дітей» КРАСНОПІЛЬСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ код ЄДРПОУ 44151255; місцезнаходження юридичної особи: вул. Мезенівська, буд. 16, селище Краснопілля, Сумський район, Сумська область, 42400 Україна. Представник начальник відділу Шевченко Тарас Григорович.

14. Повний текст судового рішення складено 23 травня 2024 року.

Суддя А. І. Косар