ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 456/148/22

провадження № 61-12208св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, - Фонду державного майна України,

відповідачі: державне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., від 18 липня 2023 року.

Короткий зміст заявлених позовних вимог

1. У січні 2022 року перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, звернувся до суду з позовом до ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину, - договору купівлі-продажу.

2. Свої вимоги прокурор мотивував тим, щопід час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/1 1-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , порушені приписи чинного законодавства.

3. 30 грудня 2008 року Міністерство оборони України надіслано лист 220/5456 до Фонду державного майна України щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі Державного підприємства МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованих за адресою: м. Стрий і м. Одеса.

4. 11 березня 2009 року Фонд державного майна України надіслав відповідь до Міністерства оборони України, в якому погоджував відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі підприємства, відповідно до погоджених висновків про його вартість. Відповідно до висновку оцінювача вартість майна становить 6 287 443 грн (без ПДВ) у кількості 96 об`єктів.

5. 23 березня 2009 року після отримання листа від Фонду державного майна України Міністром оборони України видано наказ № 131 від 23 березня 2009 року «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому одразу у разі повторного проведення аукціону дозволено зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30 %.

6. Відповідно до додатку вказаного наказу, перелік будівель зі складськими приміщеннями складав 93 об`єкти, до складу яких включалися будівлі та споруди, які знаходяться в м. Одеса (7 об`єктів) та в м. Стрий Львівської області (6 об`єктів).

7. 12 травня 2009 року Фонд державного майна України надіслав лист до Міністерства оборони України щодо відкликання листів погоджень на відчуження державного майна. Прокурор вважав, що відсутній дозвіл Фонду державного майна України щодо погодження реалізації на прилюдних торгах оспорюваного майна.

8. Разом з тим, 05 березня 2010 року між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожа № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 .

9. Прокурор вважає, що договір купівлі-продажу від 05 березня 2010 року укладено собою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, державне майно вибуло поза волею власника, а отже є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

10. 19 травня 2021 року Спеціалізована прокуратура Західного регіону у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровала на адресу Фонду державного майна України запит щодо вжитих останнім заходів представницького характеру з метою усунення порушень за фактом продажу нерухомого майна державної власності. Фонд державного майна України свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив, водночас не спростував й твердження прокуратури регіону щодо виявлених порушень законодавства, відтак такі дії прокурором оцінені як бездіяльність.

11. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну ІНФОРМАЦІЯ_2» ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою його подальшої приватизації.

12. 15 квітня 2021 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України

№ 1229 складено акт приймання-передачі, затверджений головою Фонду державного майна України, відповідно до якого єдиний майновий комплекс ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано з управління ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2» до сфери управління Фонду державного майна України.

13. Прокурор зауважував, що постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 456/3389/19 залишено без розгляду позов прокурора у зазначеній справі лише у зв`язку тим, що у прокурора відсутні повноваження на здійснення представництва в суді інтересів держави в особі ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1».

14. З урахуванням зазначеного прокурор просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 від 05 березня 2010 року, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , укладений між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України майно 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожу № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , передане на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 05 березня 2010 року, укладеного між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

15. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 29 листопада 2022 року позов першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, до ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину, задоволено.

16. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2

від 05 березня 2010 року, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , укладений між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

17. Витребувано від ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України майно - 2 /100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад)

«Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожу № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , переданого на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 05 березня 2010 року, укладеного між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

18. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

19. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на час вирішення спору саме Фонд державного майна України є уповноваженим суб`єктом з управління майном ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» з огляду на те, що Фонд є правонаступником прав та обов`язків ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2».

20. 18 листопада 2021 року заступник керівника прокуратури направив листа на адресу позивача про порушення інтересів держави під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак Фонд державного майна України відповіді на вказаний лист не надав.

21. Суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки державне майно відчужене без дозволу (погодження) Фонду державного майна України та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить. Крім того, за дорученням Кабінету Міністрів України всі погодження на відчуження державного майна державних підприємств Міноборони, надані у 2009 році, були відкликані. Спірне майно вибуло з державної власності всупереч встановленому законом порядку і умовам набуття та припинення права власності, поза волею власника та з порушенням інтересів держави, а особа, яка вчиняла правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, відтак не було додержано вимог, необхідних для чинності правочину, визначених статтею 203 ЦК України.

22. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що початок відліку позовної давності для Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону України починається з 16 липня 2019 року, а саме з дати внесення відомостей до ЄРДР № 0000066 та подальшої перевірки органами прокуратури, а для Фонду державного майна України розпочався тоді, коли Фонд став органом управління ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», 15 квітня 2021 року (підтвердженням є акт приймання-передачі єдиного майнового комплексу ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1»), тому позовну давність не пропущено.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

23. Постановою Львівського апеляційного суду від 18 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

24. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що прокурор обґрунтував підстави звернення до суду з цим позовом, оскільки встановив факт порушення інтересів держави та залишення поза увагою відповідних обставин уповноваженим органом й повідомив про вижиті заходи представницького характеру з метою усунення порушень за вказаним фактом. Однак Фонд державного майна України свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив, як і не спростував твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.

25. Апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що спірне майно вибуло з володіння держави поза волею власника та з порушенням інтересів держави, оскільки було відчужене без дозволу (погодження) Фонду державного майна України та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить, оскільки в той час рішення суб`єкта управління майном - Міністра оборони України було відкликано. Більше того, за дорученням Кабінету Міністрів України всі погодження на відчуження державного майна державних підприємств Міноборони, надані у 2009 році, були відкликані.

26. Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску прокурором позовної давності на звернення до суду з цим позовом, оскільки Фонду державного майна України у 2010 році (повідомлено Фонд про результати відчуження та використання коштів, отриманих від продажу майна), а прокурору у 2013 році (початок досудового розслідування) було відомо про порушення прав та інтересів держави щодо незаконного відчуження відповідних об`єктів нерухомого майна.

Узагальнені доводи касаційної скарги

27. 11 серпня 2023 року заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 18 липня 2023 року та залишити в силі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада

2022 року щодо застосування позовної давності.

28. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду прокурор зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року у справі № 3-18гс13,

від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14-ц, від 01 березня 2018 рокуу справі № 911/2049/16,

від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц, від 06 червня 2018 року

у справі № 372/1387/13, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17,

від 31 жовтня 2018 року у справі № 648/2419/13-ц, від 20 листопада 2018 року

у справі № 907/50/16, від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц,

від 22 січня 2019 року у справі № 916/400/16, від 05 лютого 2019 року у справі

№ 911/479/18, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 06 лютого 2020 року у справі

№ 916/2828/18, від 20 травня 2020 року у справі № 310/4139/13, від 17 червня 2020 року у справі № 359/9716/16-ц, від 20 січня 2021 року у справі

№ 183/2537/16, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/25034/19, від 23 лютого 2021 року у справі № 910/5349/18, від 07 квітня 2021 року у справі

№ 911/2669/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 450/3198/17, від 14 березня 2023 року у справі № 922/3013/19, від 14 березня 2023 року у справі

№ 922/2905/19, від 15 березня 2023 року у справі № 922/2185/19, від 21 квітня 2023 року у справі № 169/10/22, від 20 червня 2023 року у справі № 922/243/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

29. Прокурор зазначає, що висновки апеляційного суду в частині застосування наслідків спливу позовної давності не відповідають дійсним обставинам справи та зроблені за неправильного застосування приписів статей 256, 261, 267 ЦК України. Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом, коли стало відомо про порушення закону і прав та охоронюваних законом інтересів.

30. Прокурор стверджує, що про укладення ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 оспорюваного договору купівлі-продажу всупереч позиції Фонду державного майна України йому стало відомо лише у вересні 2021 року, з моменту залучення Фонду державного майна України ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 456/3389/19 як правонаступника ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2». До моменту залучення у порядку правонаступника ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 456/3389/19 у позивача була відсутня об`єктивна можливість дізнатися про порушення вимог законодавства, оскільки позивач не володів інформацією щодо відчуження спірного майна, враховуючи, що таке майно не перебувало в управлінні Фонду державного майна України на час його відчуження.

31. Згідно з доводами касаційної скарги, Фонд державного майна України не мав можливості раніше самостійно встановити обставини, які стали підставою для звернення прокурора до суду, а тим більше, не мав необхідних повноважень з метою звернення до суду для захисту інтересів держави, отримавши лист від 23 жовтня 2010 року № 134, яким його повідомлено про результати відчуження спірного нерухомого майна.

32. Посилання апеляційного суду на кримінальне провадження № 0000004 від 21 березня 2013 року, у якому досудове розслідування здійснювалося прокуратурою Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері за фактом відчуження понад 40 об`єктів нерухомого майна, які перебували на балансі концерну «ІНФОРМАЦІЯ_7» та відносилися до державної власності, ґрунтується на припущеннях, натомість висновки суду мають бути підтвердженні належними та допустимими доказами.

33. На думку прокурора, суд першої інстанції правильно виходив з того, що строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом не пропущено. Матеріалами справи достовірно підтверджується, що про необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2019 році при встановлені факту вибуття спірного нерухомого майна з державної власності, а саме, після внесення 16 липня 2019 року військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону до ЄРДР за № 00000066 відомостей про вчинення кримінального правопорушення, а для Фонду державного майна України початок перебігу позовної давності слід відліковувати з моменту залучення останнього у порядку правонаступництва ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 456/3389/19.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

34. Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 456/148/22.

35. 24 квітня 2024 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу

№ 456/148/22 розподілено судді-доповідачеві.

36. Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали відзив (пояснення) на касаційну скаргу

37. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник відповідача

ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на те, що Фонд державного майна України знав ще 23 березня 2010 року про відчуження спірного майна, але протягом 11 років не звертався за захистом прав. Органам прокуратури ще у 2014 році було відомо про відкликання Фондом державного майна України згідно з листом від 12 травня 2009 року № 10-24-6515 попередньо наданих 8 погоджень. Наведене об`єктивно встановлено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2014 року у справі

№ 757/751/14-к про дозвіл на проведення огляду нежитлової будівлі, яка також підтверджує пропуск прокурором позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

38. Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зауважує, що прокурором при зверненні до суду з позовною заявою у цій справі було повторно подано позов з тим самим предметом і з тих самих підстав, незважаючи на те, що спір з цього приводу між цими ж сторонами вже був вирішений постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року за результатом касаційного розгляду справи № 456/3389/19.

39. У поданому відзиві на касаційну скаргу ДП «ІНФОРМАЦІЯ_6» зазначає, що касаційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Фонд державного майна України не був уповноваженим органом управління спірного нерухомого майна до моменту правонаступництва (15 вересня 2021 року), не мав можливості раніше самостійно встановити обставини, які стали підставою для звернення до суду, а тим більше, не мав необхідних повноважень з метою звернення до суду для захисту інтересів держави, враховуючи лист від 23 жовтня 2010 року № 134, яким його повідомлено про результати відчуження спірного майна. Позовна давність у цій справі починає обчислюватися з дня, коли прокурором було встановлено факт незаконного вибуття спірного нерухомого майна з державної власності, а саме після внесення 16 липня 2019 року військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону до ЄРДР № 00000066 відомостей про вчинення кримінального провадження.

40. У поданому відзиві Фонд державного майна України погоджується з доводами касаційної скарги, вважає, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Вказує, що Фонд не був учасником спірних правовідносин (не був стороною оспорюваного договору), тому не володів інформацією про його укладення у 2010 році та його виконання, більше того, спірне майно не належало до сфери управління Фонду України. Можливості у Фонду на звернення з відповідним позовом до суду з метою захисту інтересів держави та повернення на користь держави указаного об`єкту нерухомого майна до моменту отримання його до своєї сфери управління не було. Таким чином, Фонд не був уповноваженим органом з управління спірним нерухомим майном до моменту правонаступництва. Висновки суду апеляційної інстанції щодо обізнаності Фонду та прокурора про порушення прав та інтересів держави суперечать обставинам, встановленим під час судового розгляду.

41. Представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано письмові пояснення, у яких висловлено позицію щодо обґрунтованості постанови апеляційної інстанції в частині застосування до спірних правовідносин позовної давності. Враховуючи повноваження Фонду державного майна України, останній ще у 2011-2012 роках, коли строк позовної давності не сплинув, мав можливість звернутися до суду з метою захисту державної власності, проте, як прямо уповноважений чинним законодавством України орган, цього не здійснив. На цей час є чинним та не визнаний недійсним біржовий контракт № 08-10/4. Результати аукціону, після проведення якого укладено оспорюваний правочин від 05 березня 2010 року, не оскаржувалися.

42. Також, у додатково поданих поясненнях представник відповідача

ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводить до відома, що розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 26 лютого 2024 року № 17/0/5-24 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» припинено ДП «ІНФОРМАЦІЯ_6» право постійного користування земельною ділянкою площею 14, 1228 га (кадастровий номер - :10:003:0002), що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та постійної дислокації Збройних Сил України. ДП «ІНФОРМАЦІЯ_6» зобов`язано провести припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

43. Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 13 від 11 січня

2005 року додатково до статутного фонду державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано майно ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

44. Згідно з копією акту прийому-передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) від 31 січня 2005 року, затвердженого першим заступником Міністера оборони України ОСОБА_7 31 січня 2005 року, фонди та майно військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) було передане до статутного фонду ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_4».

45. У відповідності до копії статуту ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», затвердженого Міністром оборони України 22 вересня 1997 року, підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним МОУ і підпорядкованим йому. Згідно з

пунктом 5.1, майно підприємства становлять основні фонди то оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Згідно з пунктом 5.2, майно підприємства, що є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту.

46. Згідно з копією наказу генерального директора ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 № 106 від 01 березня 2012 року, змінено найменування

ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та внесено зміни до Статуту ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», викладено його в новій редакції.

47. ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» створене з метою виробництва технічних засобів транспортування, зберігання та видачі пального для Збройних Сил України, а також виготовлення іншої продукції, товарів народного споживання, надання послуг для задоволення потреб народного господарювання і населення України, виконання держзамовлення в повному обсязі.

48. Відповідно до договору купівлі-продажу частини будівель та споруд, укладеного 05 березня 2010 року між ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), який був посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л. М., зареєстрований у реєстрі за № 289, продавець зобов`язується передати у власність покупцю 2/100 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , а саме сховище (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв. м, огорожу № 4/11-73,0 м/п, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу, сплатити ціну та зареєструвати об`єкт продажу.

49. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. Об`єкт продажу продано за 67 381, 06 грн з ПДВ (пункт 1.5 договору). Також підтверджено, що вказані кошти повністю оплачені покупцем ОСОБА_1 до підписання цього договору, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій № 350420003 від 04 березня 2010 року, № 350520001 від 05 березня 2010 року.

50. Згідно з актом приймання-передачі нежитлових будівель від 05 березня 2010 року ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано у власність ОСОБА_1 будівлі промисловості із складськими приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме сховище (склад) 1979 року побудови «Л-1», 627, 90 кв. м, та огорожу бетонну 1982 року побудови, 73 м/п.

51. Листом Фонду державного майна України від 11 березня 2009 року № 10-24-3305, скерованим на адресу Міністерства оборони України, погоджено відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до висновків про його вартість.

52. Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2009 року № 131 «Про надання згоди на відчуження майна державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_5» було надано згоду здійснити відчуження майна згідно з переліком будівель зі складськими приміщеннями ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», на які надається дозвіл на відчуження (додаток до наказу). Згідно з пунктом 2 вказаного наказу наказано директору ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_5» до

01 березня 2010 року здійснити відчуження майна шляхом продажу на аукціоні. У разі повторного проведення аукціону дозволено зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30 %.

53. Відповідно до листа Фонду державного майна України від 12 травня

2009 року вих №10-24-6515, на виконання доручення Першого віцепрем`єр-міністра України Турчинова О. В. від 07 травня 2009 року № 24796/0/1-09, відкликано листи щодо надання погодження на відчуження шляхом продажів об`єктів нерухомого майна, що обліковується на балансах державних підприємств, установ, організацій, які перебувають у сфері управління Міністерства оборони України, з поміж яких лист № 10-24-3305 від 11 березня 2009 року (ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1»).

54. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 2/100 частки належать будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору-купівлі продажу частини будівель та споруд, зареєстрованого приватним нотаріусом Стрийського районного округу Васьків Л. М. за № 289 від 05 березня 2010 року.

55. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 374

ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» включено до складу ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2».

56. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну ІНФОРМАЦІЯ_2» ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» виключено зі складу підприємств-учасників Концерну.

57. Цією ж постановою єдиний майновий комплекс ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою його подальшої приватизації.

58. 15 квітня 2021 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України

№ 1229 складено акт приймання-передачі, затверджений головою Фонду державного майна України, відповідно до якого єдиний майновий комплекс

ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» передано з управління ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2» до сфери управління Фонду державного майна України.

59. Прокурор вже звертався у 2019 році з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховища (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , укладений між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 ; повернути державі Україна в особі ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2» в повне господарське відання ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» вищевказане майно, яке було передано на виконання договору купівлі-продажу від 05 березня 2010 року, укладеного між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

60. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 15 червня 2020 року у справі № 456/3389/19 у задоволенні позову заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2», ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовлено.

61. Постановою Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 червня

2020 року скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позову.

62. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , укладений між

ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

63. Повернуто державі Україна в особі ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2» в повне господарське відання ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» майно 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховища (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 , передане на виконання договору купівлі-продажу від 05 березня 2010 року, укладеного між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 .

64. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі

№ 456/3389/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

65. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року скасовано. Позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ДК «ІНФОРМАЦІЯ_2», правонаступником якого є Фонд державного майна України, ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна залишено без розгляду.

66. Зокрема, касаційний суд зазначив, що при вирішенні спору суди не врахували, що позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі

ДК «Укроборонрпом» та ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак відповідно до абзацу третього частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

67. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

68. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

69. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

70. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

71. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

72. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

73. Згідно з положеннями статей 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

74. У статтях 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

75. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

76. Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

77. Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

78. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо суд встановить, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

79. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року в справі № 669/927/16 (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року в справі

№ 922/3537/17 (пункти 38, 39, 57), від 01 квітня 2020 року в справі

№ 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2)), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року в справі

№ 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (пункт 211), від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16

(пункт 55), від 21 вересня 2022 року в справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).

80. Управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб (стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).

81. Повноваження уповноважених органів управління об`єктами державної власності визначені статтею 6 вказаного Закону.

82. Згідно з пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 803 від 06 червня 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності», відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами.

83. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1919 затверджено порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил.

84. При вирішенні спору апеляційний суд виходив з того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння держави поза її волею та з порушенням інтересів держави, оскільки було відчужене без дозволу (погодження) Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить, - Міністерства оборони України. За дорученням Кабінету Міністрів України всі погодження на відчуження державного майна державних підприємств Міноборони, надані у 2009 році, були відкликані.

85. Нерухоме майно було відчужено з порушенням передбаченої законом процедури, відтак не було додержано вимог, необхідних для чинності правочину, визначених статтею 203 ЦК України.

86. Разом з тим, апеляційний суд, оцінивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки прокурором було пропущено позовну давність при зверненні до суду з цим позовом.

87. З таким висновком погоджується Верховний Суд, виходячи з наступного.

88. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

89. У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

90. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

91. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

92. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

93. Наслідки спливу позовної давності спрямовані на забезпечення правової визначеності, захист потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігання несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.

94. Під час вирішення справи у суді першої інстанції відповідач просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог зокрема з цих підстав.

95. Статті 203, 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а стаття 268 цього Кодексу не передбачає, що вимога про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним чи витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності.

96. Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

97. Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), від 07 листопада 2018 року у справі

№ 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

98. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

99. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

100. У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц (провадження № 14-85цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

101. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження

№ 14-183цс18): «позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів».

102. Крім того, у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 листопада 2018 року у справі

№ 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18), від 30 січня 2019 року у справі

№ 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що обчислення позовної давності у разі звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

103. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

104. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

105. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що при зверненні до суду з цим позовом прокурор пропустив трирічний строк позовної давності.

106. У поданому відзиві на позов прокурора відповідач посилався на те, що прокурором пропущено строк позовної давності. Згідно з відповіддю Фонду державного майна України від 27 листопада 2020 року № К-24-24309, адресованою адвокату Василишину І. Й., Фонд знав про відчуження майна ДП «ІНФОРМАЦІЯ_6», оскільки надав на запит адвоката лист, направлений державним підприємством на адресу Фонду від 23 березня 2010 року № 134 з копією звіту за результатами відчуження та використання коштів, отриманих від продажу майна підприємства за адресою: АДРЕСА_1.

107. Вказані обставини не заперечувалися та не спростовані Фондом державного майна України.

108. Слід зазначити, 09 грудня 2011 року прийнято Закон України «Про Фонд державного майна України», який набрав чинності 06 січня 2012 року.

109. Відповідно до частини першої статті Закон України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

110. У статті 4 Закон України «Про Фонд державного майна України» закріплено, що до основних завдань Фонду державного майна України зокрема належать: реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України та за її межами; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

111. Фонд державного майна України з березня 2010 року був обізнаний про укладення оспорюваного правочину щодо відчуження спірного майна, проте протягом 11 років, маючи достатньо повноважень на звернення до суду з позовом з метою відновлення порушених прав держави у зв`язку з відчуженням державного майна, не вчиняв дій, спрямованих на відновлення державних інтересів, які були порушені під час реалізації спірного майна. Також не вчиняли таких дій і інші органи державної влади.

112. Сам Фонд державного майна України листом від 12 травня 2009 року вих №10-24-6515, на виконання доручення Першого віцепрем`єр-міністра України від 07 травня 2009 року № 24796/0/1-09, відкликав листи щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомого майна, що обліковувалися на балансах державних підприємств, установ, організацій, які перебували у сфері управління Міністерства оборони України, з поміж яких лист № 10-24-3305 від 11 березня 2009 року (ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1»).

113. Під час вирішення спору, апеляційний судом досліджено ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2014 року у справі

№ 757/751/14 (т. 2, а. с. 255), згідно з якою прокуратурою Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 21 березня 2013 року за фактом незаконного відчуження службовими особами Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_7» об`єктів нерухомого майна.

114. Слідчим суддею встановлено, що впродовж 2007-2011 років всупереч статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пунктів 6, 50 «Порядку відчуження об`єктів державної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803 та пункту 4.4 статуту Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_7», без рішення Міністерства оборони України, погодженого з Фондом державного майна України, та згоди Кабінету Міністрів України, відчужено понад 40 об`єктів нерухомого майна, яке перебувало на балансі Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_7» та являлось державною власністю. В ухвалі слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000004 міститься інформація про відкликання Фондом державного майна України згоди на продаж нерухомого майна.

115. З урахуванням викладеного, враховуючи обізнаність Фонду державного майна України з 2010 року (лист ДП «ІНФОРМАЦІЯ_6» від 23 березня 2010 року), а також обізнаність прокурора з 2013 року (розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 21 березня 2013 року) про порушення процедури при відчуженні спірного об`єкту нерухомого майна, апеляційний суд дійшов достатньо мотивованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску прокурором позовної давності при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

116. Під час вирішення спору слід врахувати тривалий час, який минув з моменту укладення за результатами проведення аукціону між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 оспорюваного оплатного договору купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 від 05 березня 2010 року, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м, огорожі № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_1 . За встановлених обставин відсутні підстави для втручання у правовідносини, які існували протягом 11 років до моменту звернення прокурора з позовом у цій справі.

117. Такі висновки не створюють прокурору перешкод у встановленні осіб, дії чи бездіяльність яких призвели до незаконного вибуття з володіння (власності) держави вказаного об`єкту нерухомого майна та, за наявності збитків (про які прокурор не вказував у цій справі), - вжиття заходів до їх відшкодування.

118. Вказаним обставинам надана належна оцінка апеляційним судом, а доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

119. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

120. Висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, на які послався прокурор у касаційній скарзі, не входять у суперечність з висновками апеляційного суду у справі, яка є предметом касаційного перегляду.

121. Доводи касаційної скарги не свідчать неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

122. Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

123. Колегія суддів, надаючи оцінку оскарженому судовому рішенню на предмет законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, оскільки суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного суду від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович