Справа № 199/2199/23
УХВАЛА

10 травня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Буточкіній М.К.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №199/3796/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №199/3796/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2018 р., яка виникла станом на 29.01.2023 р. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 88 731 (вісімдесят вісім тисяч сімсот тридцять одна) грн. 07 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2024 р. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тарабаки Єлизавети Анатоліївни залишено без задоволення.

02 травня 2024 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 адвоката Тарабаки Єлизавети Анатоліївни про розстрочення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року, затвердивши наступний графік виконання судового рішення: до 28 числа кожного місяця починаючи з травня 2024 року по березень 2025 року включно, вносити обов`язковий платіж у розмірі 7 587 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 86 коп., та останній платіж у розмірі 7 587 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 88 коп. внести до 28 квітня 2025 року.

Заяву мотивує тим, що через суттєве погіршення матеріального становища, наявності батька пенсіонера, який має другу групу інвалідності, наявністю запровадженого військового стану і із урахуванням обставин, що стосуються ступеня вини у виникненні даного спору, не дозволяє йому виконати вищезазначене судове рішення негайно і одним платежем. Він, не працює та не має доходу. Надзвичайні події (запровадження в країні воєнного стану), негативно вплинули на економічну сферу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

У судовому засіданні представник відповідача заяву про розстрочення виконання рішення суду підтримала та просила задовольнити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2018 р., яка виникла станом на 29.01.2023 р. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 88 731 (вісімдесят вісім тисяч сімсот тридцять одна) грн. 07 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2024 р. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тарабаки Єлизавети Анатоліївни залишено без задоволення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судових рішень у даній справі згідно поданої заяви боржника є скрутне матеріальне становище, а також наявності на утриманні неповнолітньої дитини, батьків пенсіонерів, та наявністю запровадження військового стану.

Судом встановлено, що згідно рішення суду заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ ПриватБанк становить 88 731 (вісімдесят вісім тисяч сімсот тридцять одна) грн. 07 коп.

Також, заявником не надано доказів, що з часу набрання законної сили рішенням суду він здійснював виплати на погашенння заборгованості перед стягувачем.

Суд бере до уваги те, що на сьогодні відповідач не працює та не має доходу.

Щодо посилання заявника на введення в країні воєнного стану то суд зауважує.

Загальновідомим є факт, що з 2014 року відбувається військова агресія російської федерації по відношенню України.

Крім того, 24 лютого 2022року указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану`введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На теперішній час дію воєнного стану продовжено.

Але при цьому суд зауважує, що на даний час в м.Дніпрі всі приватні та державні установи працюють в штатному режимі з врахуванням безпекової ситуації в регіоні.

Тому суд вважає, що вказана обставина та наявність в нього на утриманні батька пенсіонера, впливає на фінансове становище заявника, але не є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Також суд зазначає що представником заявника неправильно розрахований період розстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Тобто розстрочення рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року можливе лише до 06 листопада 2024 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 268, 353-355, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №199/3796/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

10.05.2024