КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/3143/23 Головуючий у 1 інстанції: Таран Н.Г.
Провадження №22-з/824/872/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про ухвалення додаткового рішення)

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши заяву представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування.

Просила, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 17 676,58 грн, пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення за період з 16.08.2022 по 06.03.2023 в розмірі 9274,27 грн з яких: пеня - 7 191,70 грн, 3% річних - 431,50 грн, інфляційні витрати - 1 651,07 грн, а також витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 6 500,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 17 676,58 грн страхового відшкодування витрат на лікування та 9 274,27 грн пені з розрахунку подвійної ставки НБУ, 3% річних та інфляційні втрати.

Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року, 04 серпня 2023 року представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 1 травня 2024 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Деснянського районного м. Києва від 18 липня 2023 року задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 242,72 грн.

6 травня 2024 року представник відповідача ПАТ «СК «ВУСО» - Шилін В.А. подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат в Київському апеляційному судіта клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру суми судових витрат.

7 травня 2024 року представник відповідача ПАТ «СК «ВУСО» - Шилін В.А. подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат в Деснянському районному суді м. Києва.

Заяви обґрунтував тим, що питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом не вирішувалось, хоча у відзиві відповідача містилась заява про судові витрати першої інстанції, які є фіксованими і становили 8 000,00 грн. та у апеляційному суді у розмірі 6 000,00 грн., а також було надано докази про такі витрати, а саме копія ордеру, Додатку №1 від 20.03.2023 року, Акту від 29.03.2023 року, Договір від 12.06.2020 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат в сумі 8 000,00 грн. за результатами розгляду справи в Деснянському районному суді м. Києва та 6 000,00 грн. у Київському апеляційному суді.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки були викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 р. у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів встановила, що професійну правничу допомогу відповідачу ПАТ «СК «ВУСО» надано адвокатом Шиліним В.А. на підтвердження до заяви додано: Договір про надання правової допомоги №б/н від 12 червня 2020 року; Додаток №1 від 20 березня 2023 року до договору №б/н від 12 червня 2020 року; Додаток №2 від 3 серпня 2023 року до договору №б/н від 12 червня 2020 року; ордер серії АІ № 1436630 від 3 серпня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ПРАТ «СК «ВУСО» адвокатом Шиліним В.А.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8802/10; акт приймання наданих послуг за договором №б/н від 12 червня 2020 року, Додатком №1 від 20.03.2023р з детальним описом наданих послуг; акт приймання наданих послуг за договором №б/н від 12 червня 2020 року, Додатком №2 від 3.08.2023р з детальним описом наданих послуг;

В актах клієнт зазначив, що претензій до наданих послуг не має.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Заяви про зменшення розміру судових витрат від позивача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі "Заїченко проти України" (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вирішуючи заяву в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначений представником відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 6000 грн., є співмірним зі складністю справ та таким, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Колегія суддів враховуючи обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу при розгляді справи, необхідність процесуальних дій сторони відповідача, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, дійшла висновку про доведеність понесених стороною відповідача в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. та у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судові витрати у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) грн. за розгляд справи у Деснянському районному суду м. Києва.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судові витрати у розмірі 6 000,00 (шість тисяч) грн. за розгляд справи у Київському апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко