П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024року м. Київ

Справа №759/465/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/11581/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Ключник А.С. 16 квітня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи у загальному позовному провадженні - відмовлено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зобов'язано учасників справи негайно повідомити суд про результати набрання законної сили судових рішень у справах, які розглядаються у Святошинському районному суді м. Києва та Звенигородському районному суді Черкаської області.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що об`єктивно неможливо розглядати дану справу до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №694/1265/22, що перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини і негайне відібрання дитини та справи №759/14475/23, що перебуває у провадженні Звенигородського районного суду Київської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Не погодився із вказаним судовим рішенням в частині зупинення провадження позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство, визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Вказує, що оскаржувана ухвала позбавила реалізації його процесуальних прав на захист законних інтересів у вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий період, яке має бути вирішено у відповідності до принципів та засад цивільного процесуального законодавства.

Зазначає, що стягнення аліментів за минулий період на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з батьком та перебуває на повному його матеріальному утриманні жодним чином не залежить від вирішення судом спор щодо визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа № 759/465/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що починаючи з 20 серпня 2021 року сторони розірвали шлюб, не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , яка з 20 серпня 2021 року постійно проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні.

15 квітня 2024 року представником відповідача до суду першої інстанції було подано клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Також із вказаного клопотання суду першої інстанції стало відомо, що у провадженні Святошинського районного суду Київської області знаходиться справа №694/1265/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини і негайне відібрання дитини, справа знаходиться на стадії розгляду по суті. Крім того, також у провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області знаходиться справа №759/14475/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

За даними ЄДРСР, на момент розгляду даної справи, не прийнято рішення з ким з батьків проживає дитина, що і стало підставою для зупинення провадження.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Суд має переконатися, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Окрім того, неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

В цій справі, зупиняючи провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до розгляду позову про визначення місця проживання дитини та негайне відібрання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що об`єктивно неможливо розглядати дану справу до набрання законної сили судовими рішеннями у цивільній справі №694/1265/22 та №759/14475/23, оскільки від їх вирішення залежатиме можливість подальшого розгляду справи № 759/465/24.

Разом з тим, норма ст. 252 ЦПК України містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів за наявності спору про визначення місця проживання дитини.

Таким чином, суд першої інстанції не застосував норму процесуального закону, яка підлягала застосуванню, дійшов помилкового висновку щодо зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Таким чином, зупиняючи провадження у справі про стягнення аліментів до вирішення спору про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції порушив положення частини ч. 2 ст.252 ЦПК України, а також не врахував норми закону, якими визначено строки розгляду справи й зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі № 759/14475/23 про визначення місця проживання дитини та у справі 694/1265/22 про визначення місця проживання дитини та негайне її відібрання виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи існування обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а також враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про визначення місця проживання дитини, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення поданого клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є помилковою та перешкоджає подальшому провадженню у справі. Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував причинно-правовий зв'язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати приюдиційне значення для іншої справи.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням п. 6 ч. 1 ст.251 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів пришла до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.Ц. Кашперська

М.В. Мережко