Справа № 489/4706/23
Провадження № 2-о/489/14/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Костюченка Г. С.,

присяжних - Мустяца Т.Г., Шароварченко Д.С.,

за участі секретаря - Савкової К. А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в окремому позовному провадженні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутнім, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 ОСОБА_1 через свою представницю ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, якою просила визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім. Посилаючись на те, що заявниця є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , який вважається безвісно зниклим під час ведення бойових дій в Донецької області. Оголошення ОСОБА_3 безвісно відсутнім їй необхідно для отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії по втраті годувальника. З 16 квітня 2023 року вона втратила будь-який зв`язок з ним та наразі існує кримінальне провадження стосовно зникнення ОСОБА_3 . Тому, просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутнім.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладені в ній, просили суд визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Представник заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 19 жовтня 2023 надав суду письмові заперечення на заяву. Оскільки встановлення факту безвісно відсутнім чоловіка заявниці необхідно для одержання державної допомоги членам сім`ї загиблого захисника України, вважав, що у даному випадку існує спір про право, відповідно до ст. 294 ЦПК України, просив залишити заяву без задоволення.

В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, повідомлявся належним чином,причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.

Суд, вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що місце проживання заявника ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 16.27- від 21.08.2023.

З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0000504 від 27.04.2023 року вбачається, що у провадженні слідчого відділу Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебуває зазначене кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Першочергово встановлено, що 26.04.2023 до Вп № 2 МРУП ГУНП Миколаївській області із заявою звернулася ОСОБА_1 про те,що її чоловік військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ,старший солдат ЗСУ - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у зв`язку зі збройною агресією рф ніс службу біля населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області. З 16.04.2023 не виходить на зв`язок та місце останнього невідомо.

По даному кримінальному провадженню досудове слідство триває, з метою всебічного, повного та ефективного проведення досудового розслідування були скеровані всі необхідні запити до відповідних установ з метою отримання інформації щодо місцезнаходження, утримання в полоні,факту обміну (звільнення) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час розгляду справи місцезнаходження військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який зник безвісти біля населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області не встановлено.

Зазначені обставини підтверджуються відомостями викладеними у листі Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.02.2024 за № 3203/401/02-2024.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_3 мають спільну дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 16.27-33407-2024 від 22.05.2024 вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Але фактично ОСОБА_3 постійно проживав разом із дружиною та сином за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про не проживання від 06.03.2024 сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 засвідчили факт не проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 2023 року по час складання зазначеного акту. Зазначені особи також були допитані судом в якості свідків, які надали свідчення про відсутність зниклого за постійним місцем проживання більше одного року.

У відповідності до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 № 1133 Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_3 командир частини НОМЕР_1 наказав: службове розслідування вважати завершеним.

Вважати старшого солдата ОСОБА_3 гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 1989 року народження,таким що зник безвісти під час виконання бойового завдання, внаслідок штурмових дій противника,поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, 18.04.2023, при безпосередній його участі у бойових діях та здійснення ним заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації,що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_3 не є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 за № 0666/3512688п надісланого на ім`я Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено, що за фактом безвісти зниклого старшого солдата ОСОБА_3 було проведено службове розслідування за результатами,якого встановлено, що старший солдат ОСОБА_3 зник безвісти 18.04.2023 під час виконання бойового завдання, внаслідок штурмових дій противника,поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, 18.04.2023, при безпосередній його участі у бойових діях та здійснення ним заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації,що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Наразі у командування військової частини НОМЕР_3 відсутні підтверджені відомості про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 або місця служби старшим солдатом ОСОБА_3 . Достовірних та достатніх відомостей,які можуть свідчити про його перебування у полоні немає.

Листом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.04.2023 за № 110/2/2023 ОСОБА_1 сповіщена зі скорботою про те, що її чоловік гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 1989 року народження зник безвісти 18.04.2023 поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області.

У частині третій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою.

Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім для отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Відповідно до пункту 3 Положення за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (пункт 4 Положення).

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (пункт 7 Положення).

Тому встановлення факту безвісти зниклого чоловіка необхідно заявнику для реалізації своїх законним прав визначених діючим законодавством України та не порушує прав інших осіб, зокрема в/ч НОМЕР_1 .

Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом року за місцем останнього відомого місця проживання ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, вважає за необхідне визнати його безвісно відсутнім саме з 18 квітня 2023 року.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Щодо заперечень представника заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 проти задоволення заяви ОСОБА_1 з посиланням на ст. 294 ЦПК України, суд вважає таку позицію заінтересованої особи непослідовною та юридично не визначеною, оскільки матеріали справи свідчать про встановлення факту безвісти зниклого старшого солдата ОСОБА_3 , який було встановлено за результатами службового розслідування самої військової частини НОМЕР_1 та підтверджено відповідними актами, наказами та листами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Водночас порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою регламентовано главою 4 ЦПК України ( ст. 305 - 309 ЦПК України). Визначений в цій главі порядок є конкретизованим, щодо розгляду саме таких заяв та наявність будь - яких спорів про право за наслідками розгляду заяви не може бути підставою для відмови в задоволені заяви або залишення її без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43 Цивільного кодексу України, ст. 3, 12, 81, 211,

258, 259, 263, 265, 273, 315, 319, 306, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -У

Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутнім - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , безвісно відсутнім з 18 квітня 2023 року.

Судові витрати віднести за рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва..

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт документ № НОМЕР_5 , орган, що видав 4812, дата видачі 18.04.2019 року;

Заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний тест рішення суду складено 27 травня 2024 року.

Суддя Г.С. Костюченко

Присяжні Т.Г.Мустяца

Д.С. Шароварченко