КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6269/2024
справа №754/7154/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Панченко О.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовомОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

У травні 2023 року ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позову мотивує тим, що 22 лютого 2022 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №10557-3748.

Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 12 000,00 гривень; строк кредитування 300 днів; заявлений строк - 21 днів; знижена % ставка - 2,00% в день; стандартна процентна ставка - 3,00% в день.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 11 травня 2023 року загальний розмір грошових вимог позивача, що виникли на підставі кредитного договору становлять 87 120,00 гривень, що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 12 000,00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 75 120,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 120,00 гривень.

21 червня 2023 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування вимог вказує, що укладений кредитний договір порушує частину 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", частину 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки працівники ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" при видачі кредиту не ознайомили ОСОБА_1 з умовами кредитування та ризиками.

Стверджує, що здійснюючи оформлення кредиту через 15 хвилин, ОСОБА_1 не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки.

Вказує, що звертався до позивача про відкликання згоди на обробку та використання персональних даних, однак ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" не відповів на звернення.

Уважає, що нараховані проценти за користування кредитом, встановлені в пункті 4.6 договору, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суперечать принципам розумності та добросовісності.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати недійсними пункти 4.6, 8.2 договору про відкриття кредитної лінії №1057-3748 від 22 лютого 2022 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року з урахуванням ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року позов ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1057-3748 від 22 лютого 2022 року, що складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 12 000,00 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 75 120,00 гривень, що разом становить 87 120,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір в розмірі 2 147,20 гривень.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції не досліджувалась належність та допустимість доказів на підтвердження позовних вимог.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підставі яких можна зробити висновки про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначає, що ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази, які дають підстави уважати, що кредитний договір від 22 лютого 2022 року №1057-3748, укладений між сторонами в електронній формі, є несправедливим.

Уважає, що суд першої інстанції в ході розгляду справи не звернув уваги на обставини, які б свідчили про невідповідність умов електронного кредитного договору від 22 лютого 2022 року №1057-3748 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, та на доводи ОСОБА_1 про введення його в оману.

Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1057-3748 від 22 лютого 2022 року укладено з порушенням вимог частини 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" не ознайомило та не надало повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору, також не дотримано порядку укладення електронного договору, договір укладений з недодержанням письмової форми.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про стягнення заборгованості відмовити. Визнати недійсним пункти 4.6, 8.2 Договору про відкриття кредитної лінії №1057-3748 від 22 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 . Стягнути судові витрати.

09 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

В обґрунтування відзиву вказує, що 22 лютого 2022 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1057-3748 строком на 300 днів, який є діючим та зобов`язання за яким позичальником не виконані. Укладення вказаного договору не заперечується учасниками справи, відтак ця обставина не підлягає доказуванню.

Вказує на безпідставність вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним пункту 4.6 договору. Уважає, що ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" дотримано вимоги статей 1048, 10561 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу, оскільки останнім не заперечується укладення договору на умовах, викладених у ньому.

Укладення договору на визначених умовах є результатом вільного волевиявлення відповідача з урахуванням, що ОСОБА_1 розумів, що ці умови договору є зручними для нього на ринку фінансових послуг в мережі інтернет.

Вказує, що відповідач не скористався правом споживача в односторонньому порядку відмовитись від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Уважає, що відсутні підстави для визнання пункту 4.6 договору недійсним, відтак ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" має право на нарахування процентів за користування кредитом згідно цього пункту договору.

Щодо доводів скаржника про визнання недійсним пункту 8.2 договору вказує, що згідно статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Право на нарахування процентів за користування чужими грошима визначено частиною 2 статті 625 ЦК України.

Разом з цим зазначає, що ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" взагалі не здійснює нарахування за прострочення відповідачем грошового зобов`язання, відтак твердження відповідача, що ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" здійснює будь-які нарахування згідно статті 625 ЦК України не відповідають дійсності та є лише припущенням ОСОБА_1 .

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

На адресу Київського апеляційного суду конверт із судовою повісткою на ім`я ОСОБА_1 повернувся з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак відповідач уважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши первісний позов про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вказав, що в порушення умов Договору відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти на виконання кредитного зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 11 травня 2023 року виникла заборгованість в розмірі 87 120,00 грн, з яких 12 000,00 грн - прострочена заборгованість, 75 120,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Відмовивши у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що 22 лютого 2022 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1057-3748, відповідно до умов якого кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на умовах, визначених цим договором (а.с.7-12).

Пунктом 2.2. зазначеного договору про відкриття кредитної лінії передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.8. умов договору відповідач отримав кредит на платіжну карту в розмірі 12 000,00 грн, строк кредитування 300 календарних днів. Дата повернення кредиту - 19 грудня 2023 року.

Згідно пункту 4.4 базовий період складає 21 календарних днів.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом та пільгова процентна ставка 2,00 за кожен день користування кредитом (пункт 4.6 договору).

Пунктом 4.9 визначено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 572 465,00%.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 120 000,00 гривень та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 108 000,00 гривень (пункт 4.10 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредитні кошти та нараховані за договором платежі не пізніше ніж в останній день строку кредитування.

За пунктом 6.9 договору позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитись від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця у такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від кредитного договору повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно договору, та сплатити проценти за період з дня одержання кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування кредитом.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 8.5. Договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного пунктом 4.8. даного договору.

22 лютого 2022 року на платіжну картку № НОМЕР_1 перераховано 12 000,00 гривень, що підтверджується даними витягу з банків щодо видачі кредиту. У графі призначення платежу вказано "видача кредитних коштів за договором №1057-3748 від 22 лютого 2022 року (а.с. 12 зворот).

До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, затверджений наказом ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" №23-П від 02 лютого 2022 року, підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором А035 (а.с. 16).

Відповідно до даних листа ТОВ "ФК "Контрактовий дім" №2728 від 19 травня 2023 року, останнє повідомило ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про успішність транзакції щодо перерахування 22 лютого 2022 року о 08:09 годині 12 000,00 гривень на картку № НОМЕР_1 за кредитним договором №1057-3748 (а.с. 18-19).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Так, з матеріалів справ вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії №1057-3748 від 22 лютого 2022 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором А035, який надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.

Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що умови Договору про відкриття кредитної лінії №1057-3748 від 22 лютого 2022 року є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Відтак колегія суддів уважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких відповідачем заперечується факт його ознайомлення з умовами кредитування.

Доводів на спростування розміру заборгованості апеляційна скарга не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання недійсними пунктів 4.6, 8.2 договору на підставі їх невідповідності частині 2 статті 11, статтей 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів" та статей 203, 215, 230 ЦК України, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (стаття 1056-1 ЦК України).

Пунктом 4.6. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою). Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених пунктом 5.5 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: пільгова процентна ставка становить 2,00% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Якщо вказаний в цьому абзаці пункт 4.6 договору розмір пільгової процентної ставки є меншим розміру зниженої процентної ставки, вказаному в наступному абзаці пункт 4.6 договору, зазначене означає, що позичальнику надана можливість сплати процентів за користування кредитом за пільгової процентної ставки. Якщо вказаний в цьому абзаці пункт 4.6 договору розмір процентної ставки дорівнює розміру зниженої процентної ставки, вказаному в наступному абзаці пункт 4.6 договору, зазначене означає, що можливість сплати процентів за користування кредитом за пільгової процентною ставкою цим договором не передбачена. Знижена процентна ставка становить 2,00% яка надається кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.

Аналіз викладених пунктів договору дозволяє зробити висновок, що пунктом 4.6 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Твердження ОСОБА_1 у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України і вони у цьому випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 (два) проценти від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Умова договору, обумовлена пунктом 8.2. не суперечить вимогам закону та узгоджується із положеннями статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в частині введення відповідача в оману, укладення договору з недотриманням письмової форми відхиляються колегією суддів, оскільки вказане не зазначалось відповідачем як підстави зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 16 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова