"04" вересня 2024 р.
Справа №642/7047/23
Провадження № 2/642/38/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Шрамко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік Позивача - ОСОБА_5 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2014 року по день його смерті. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2009 року. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф до України 24 лютого 2022 року та активними бойовими діями на території міста Харкова, Позивач виїхала закордон в Норвегію. У березні 2023 року, після смерті чоловіка, Позивач зателефонувала до одного із приватних нотаріусів міста Харкова яка їй повідомила, що строки для прийняття спадщини на період дії військового стану зупиняються до його закінчення, але не більше ніж на 4 місяці. Тобто вона зможе звернутися до будь-якого нотаріуса на території України до 10 грудня 2023 року. На початку вересня 2023 року Позивач приїхала до України і 09 вересня 2023 року звернулася до відділу РАЦС для отримання дублікату свідоцтва про смерть. Після отримання дублікату свідоцтва про смерть Позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., яка їй повідомила, що не може прийняти від неї заяву, оскільки Позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Також нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті чоловіка Позивача вже відрита у Другій Харківській міській державній нотаріальній конторі. Враховуючи, що Позивачу вже потрібно було повертатися в Норвегію, щоб не втратити «тимчасовий захист», вона уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом і надала довіреність для оформлення спадкових прав. Після цього Позивач повернулася в Норвегію. 16 листопада 2023 року Представник Позивач звернувся до Другої харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою №1621/02-31 від 16 листопада 2023 року Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що Позивач не прийняла спадщину. Крім того, повідомлено, що матері спадкодавця ОСОБА_4 як єдиному спадкоємцю першої черги, яка прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 17 серпня 2023 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, а саме: - у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф 24 лютого 2022 року, через що Позивач виїхала закордон; - у зв`язку з приховуванням відповідачем від неї інформації про смерть її чоловіка; - у зв`язку з інформацією про зупинення строків прийняття спадщини. Оскільки пропуск строку для прийняття спадщини відбувся всього на 1 місяць з поважних причин, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.12.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.12.2023 повернуто представнику позивача заяву про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 15.12.2023 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів відмовлено.

04.01.2024 представником відповідача подано зустрічний позов, який, за заявою представника відповідача, ухвалою суду від 06.08.2024 залишено без розгляду.

04.01.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач проти позову заперечує з наступних підстав. Представник відповідача вказав, що позивач намагається ввести суд в оману, вказуючи на поважність пропуску строку. Так, дійсно, 24.02.2022 відбулось повномасштабне вторгення рф до України, однак, з 15.09.2022 Харківська міська територіальна громада перебуває у списку громад, на території яких активні бойові дії припинені, у зв`язку з чим станом на день смерті ОСОБА_5 (10.02.2023) в м. Харкові працювали практично усі державні і приватні нотаріуси, які мали доступи до відповідних реєстрів і здійснювали відповідні нотаріальні дії. Крім того, п. 3.5 глави 10 частини ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 передбачено можливість спадкоємцями подати до нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини за допомогою поштового зв`язку. Вважає, що позивачем не наведено та не обгрунтовано жодних об`єктивних непереборних істотних труднощів для прибути на територію України і здійснення дій для прийняття спадщини за межами м. Харкова. Крім того, посилання позивача на те, що відповідач приховала від неї смерть її чоловіка не підтверджено доказами. Посилання позивача на введення Держави її в оману щодо зупинення строків для прийняття спадщини не можуть бути об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для прибути до України для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Окрім цього, позивач пропустила строк для прийняття спадщини не на 1 місяць, як вона зазначає, а на 3 місяці. Також представник відповідача вказав, що позивач хоч перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , однак вони не мали родинних зв`язків та разом не проживали. Крім того, представник вказав, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте позивач після виїзду за кордон прибула в м. Харків навесні 2023 року, а не восени, як стверджує позивач; 16.06.2023 позивач отримала у відділі РАЦС дублікат свідоцтва про шлюб, який нею додано до позову; 17.06.2023 позивач разом з відповідачем забирала прах свого батька в м. Харкові; в 2023 році позивач отримувала у приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М. нотаріальні послуги; в липні 2023 року позивач особисто зверталась до ХРУП №2 ГУ НП в Харківській обл. із заявою про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з наведеним, представник відповідача вважає, що позивач мала всі можливості у строки, передбачені ЦК України, звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 83-108 том 1)

18.01.2024 представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії відповіді ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській обл., на яку він посилався у відзиві на позов. (а.с. 128-130 том 1)

Ухвалою суду від 20.02.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори) та представника відповідача про витребування доказів (у приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М., у Першому ВДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; у Державній прикордонній службі України; у КП «Ритуал» ХМР.

Ухвалою суду від 25.06.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

05.08.2024 представником відповідача подано заяву про стягнення з позивача на користь відповідача 15000 грн. витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.03.2014 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ») зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Ленінським ВДРАЦС РС ХМУЮ повторно видано 16.06.2023 свідоцтво про шлюб (а.с. 6 том 1)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Першим ВДРАЦС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 5 том 1)

Спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2009. Інша належить відповідачу (матері ОСОБА_5 ОСОБА_4 ) (а.с. 7-9 том 1)

Спадкоємцями першої черги за законом, згідно положень ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_5 є дружина, ОСОБА_3 та мати, ОСОБА_4

17.08.2023 державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/2 квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 10 том 1)

16.11.2023 ОСОБА_3 звернулась до Другої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К.В. від 16.11.2023 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що спадкоємець ОСОБА_3 на час смерті спадкодавця, ОСОБА_5 , не була зареєстрована з ним за однією адресою, а тому не є такою, яка фактично прийняла спадщину, відтак ОСОБА_3 пропустила шестимісячний термін для прийняття спадщини, передбачений законодавством. (а.с. 15-16 том 1)

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, що починається з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність пропуску ОСОБА_3 строку звернення для прийняття спадщини, вона вказує на те, що смерть чоловіка, ОСОБА_5 , наступила у період дії воєнного стану та у період відсутності позивача на території України, що їй не було відомо про смерть чоловіка, а також, що законодавством було призупинено строки для прийняття спадщини на весь період воєнного стану, чим було її введено в оману, що пропущений строк є незначним.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 лютого 2024року у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у справі №361/1699/20-ц).

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Слід зазначити, що суд не визнає зазначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, виходячи з наступного.

Так, п.3 постанови КМУ від 28 лютого 2022р. №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», (Редакція від 06.03.2022), передбачав: «Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється».

24.06.2022 постановою Кабінету Міністрів України №719 до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» №164 від 28.02.2022 було внесено зміни: «установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на чотири місяці».

Тобто зміни, якими скасовано зупинення строків для прийняття спадщини на весь період воєнного стану та визначено їх зупинення не більше, ніж на 4 місяці, прийняті ще 24.06.2022, тобто більше, ніж за півроку до смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 скасовано п. 3 постанови КМ України від 28 лютого 2022р. №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» про зупинення строків для подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому, постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 визначено, що «Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України). Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України). Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.»

Таким чином, вказані обгрунтування позивача в частині змін в законодавстві щодо призупинення строків для прийняття спадщини не можуть бути взяті до уваги судом.

Відтак, строки для прийняття спадщини після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , становили до 10.08.2023.

Крім того, як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 при цьому, позивач ОСОБА_3 не була зареєстрована зі спадкодавцем ОСОБА_5 за однією адресою на момент відкриття спадщини, а тому, в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, вона не є особою, яка фактично прийняла спадщину після ОСОБА_5 , а тому на неї розповсюджуються строки для прийняття спадщини, передбачені ч.1 ст. 1270 ЦПК України.

Як вбачається з доказів, наданих представником відповідача, позивач, ОСОБА_3 , особисто подала до ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській обл. заяву від 06.06.2023 про вчинення кримінального правопорушення, 24.08.2023 її було допитано в якості потерпілої. (а.с. 130 том 1)

З витребуваних судом за клопотанням представника відповідача документів також вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3 , в`їхала на територію України 03.06.2023 та виїхала 25.07.2023, тобто через півтора місяця після в`їзду. Після цього в`їхала 17.08.2023 до 18.09.2023. (а.с. 96 том 2)

Окрім цього, 17.07.2023 ОСОБА_3 особисто у КП «Ритуал» ХМР отримувала прах батька. (а.с. 109 том 2)

Також встановлено, що 15.06.2023 ОСОБА_3 особисто звернулась до Першого ВРАЦС у м.Харкові із заявою про повторну видачу свідоцтва про шлюб, укладеного із ОСОБА_5 . За фактом оброблення заяви, 16.06.2023 ОСОБА_3 особисто отримала свідоцтво про шлюб із ОСОБА_5 , про що нею також особисто поставлено власноручний підпис в Книзі обліку бланків свідоцтв про шлюб Першого ВДРАЦС у м. Харкові. (а.с. 113 том 2)

Таким чином, як встановлено судом, в період дії шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач, ОСОБА_3 , перебувала на території України півтора місяця, в тому числі, перебувала в м.Харкові значний час.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч.6 ст.1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII (із змінами) вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку.

Доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач не надала.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Таким чином, перебування спадкоємців за межами країни не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 перебувала на території України, в тому числі в м. Харкові, в період строку, передбаченого законодавством для прийняття спадщини.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, та обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача щодо подання такої заяви матеріали справи не містять, а доводи, зазначені позивачем в позовній заяві, повністю спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи, що позивач не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню нею цієї заяви у встановлений законом строк, тому у задоволені позову необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Крім того, представником відповідача подано заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат подано ордер серії АХ №1164408, договір про надання юридичних послуг та правової допомоги від 02.10.2023, платіжні інструкції за надання послуг за договором від 02.10.2023, а саме: від 20.02.2024 на суму 3500 грн., від 01.04.2024 на суму 3000 грн., від 08.05.2024 на суму 5000 грн., від 08.05.2024 на суму 3500 грн.; звіт від 05.08.2024 щодо надання послуг за Договором про надання юридичних послуг та правової допомоги від 02.10.2023.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

При цьому, ч.6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача, в свою чергу, такого клопотання не заявлено.

Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути представник позивача в даній справі, а саме 15 000 грн., є співмірним зі складністю справи, та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи його неодноразові участі в судових засіданнях, підготовку і подання відзиву на позов, подання зустрічної позовної заяви, звернення до відповідних органів та організацій з адвокатськими запитами, в результаті відмов яких ним заявлялись клопотання до суду про витребування доказів для спростування позовних вимог ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним, а також враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, вимога про стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 витрат на правову допомогу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-83, 259-260, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1267, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Сплачений позивачем ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви залишити за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.09.2024.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий: