ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8253/23Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/556/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та сторін позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Процько І.Я., представника Тернопільської міської ради Друзюк Р.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/8253/23 за апеляційними скаргами Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., повний текст якого складено 01 квітня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської міської ради № 8/25/32 від 28.04.2023 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 0,04 га, кадастровий номер :13:014:0808, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів. На даній земельній ділянці розташований належний позивачеві гараж з побутовими приміщеннями, загальною площею 1157,5 кв. м.

З метою проїзду та проходу до указаної земельної ділянки на підставі рішень Тернопільської міської ради № 7/38/117 від 06.09.2019 та № 7/50/120 від 29.05.2020 між позивачем та Тернопільською міською радою 06.07.2020 укладений договір про встановлення земельного сервітуту, зареєстрований в книзі реєстрації договорів сервітуту 09.09.2020 за № 1369. Також 02.02.2021 між сторонами укладена додаткова угода до Договору.

За умовами Договору земельний сервітут встановлюється на земельну ділянку площею 0,0861 га, розташовану на АДРЕСА_1 , в інтересах сервітуарія для проходу та проїзду. Строк дії Договору п`ять років, з 06.09.2019 до 06.09.2024.

Право користування (сервітут) земельною ділянкою площею 0,0861 га, кадастровий номер :13:014:0868, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав.

Позивач зазначив, що належним чином виконував умови Договору, у визначені Договором строки та у встановленому розмірі сплачував плату за право користування земельною ділянкою. Заборгованість по оплаті у позивача відсутня.

Разом з тим 28.04.2023 Тернопільська міська рада прийняла рішення № 8/25/32 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 ».

Даним рішенням відповідач, розглянувши звернення ОСОБА_2 та з урахуванням рішення Тернопільської міської ради № 5/38/40 від 26.08.2010, вирішив: 1) вважати такими, що втратили чинність п. 8 рішення Тернопільської міської ради № 7/38/117 від 06.09.2019 та п. 3 рішення Тернопільської міської ради № 7/50/120 від 29.05.2020; 2) розірвати договір земельного сервітуту між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 , зареєстрований в книзі реєстрації договорів сервітуту 09.09.2020 за № 1369, на земельну ділянку площею 0,0861 га, надану для проходу та проїзду за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що таке рішення суперечить умовам Договору, ст. 102 ЗК України та ст. 406 ЦК України, а також порушує майнові права позивача, оскільки позбавляє його права вільного проходу та проїзду до належного позивачу нерухомого майна.

Крім цього, позивач вказав, що рішення Тернопільської міської ради № 5/38/40 від 26.08.2010, на яке посилається в оскаржуваному рішенні відповідач, не має юридичної сили, оскільки не підписане міським головою. При цьому постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 у справі № 137834/11/9104 відмовлено у задоволенні позову суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непідписання рішення Тернопільської міської ради № 5/38/40 від 26.08.2010 та зобов`язання Тернопільської міської ради в особі міського голови ОСОБА_3 підписати дане рішення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 червня 2023 року залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення Тернопільської міської ради № 8/25/32 від 28.04.2023 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 ».

Стягнуто з Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 1610 гривень 40 копійок.

Заходи забезпечення позову, застосовані постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.06.2023, у виді зупинення дії рішення Тернопільської міської ради № 8/25/32 від 28.04.2023 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 », продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі Тернопільська міська рада просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що відсутні протиправні дії Тернопільської міської ради, щодо розгляду проекту рішення Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 , оскільки міська рада діяла в межах та згідно вимог законодавства та Регламенту, а при голосуванні за даний проект рішення депутати скористалися одним із можливих варіантів голосування.

Слід зауважити, що міська рада не може в будь-який спосіб схиляти депутатів до прийняття або не прийняття того чи іншого рішення, як ми можемо спостерігати, міською радою було дотримано усіх вимог чинного законодавства та регламенту міської ради щодо винесення та розгляду земельного питання порушеного ОСОБА_2 , у заяві його представника від 02.03.2023, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Слід звернути увагу, що рішення Ради від 26.08.2010 № 5/38/40 породило відповідні правові наслідки та відповідно до вимог статті 144 Конституції України є обов`язковим до виконання на відповідній території.

Окрім цього, варто зауважити, що згідно вказаного рішення ОСОБА_2 , не був обмежений у строках по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,12 га для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів за адресою по АДРЕСА_1 , через що можна стверджувати, що задоволення позову за умови наявності чинного рішення Ради від 26.08.2010 № 5/38/40 призведе до правової невизначеності, що у свою чергу свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушених (на його думку) прав та інтересів, що згідно установленої практики Верховного Суду слугує самостійною підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки у чому полягає невідповідність оскаржуваного рішення відповідача та/або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт.

Як на одну із підстав задоволення позовних вимог суд покликався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 911/541/20. Разом з тим, правові висновки Верховного Суду, викладені у названій постанові, не є релевантними до обставин цивільної справи № 607/8253/23 та відповідне судове рішення приймалося за іншої фактично-доказової бази, а саме механізму розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Із самого змісту договору про встановлення земельного сервітуту, а також додаткових угод, копії яких надані позивачем у додатках до позовної заяви, неможливо чітко та безумовно стверджувати, що земельний сервітут, котрий був предметом договору між позивачем та Тернопільською міською радою встановлений відносно земельної ділянки за кадастровим номером :13:014:086, а саме Договір про встановлення земельного сервітут за № 1369 від 09.09.2020 року, не містить посилань на кадастровий номер земельної ділянки, на яку він розповсюджується.

Також, судом першої інстанції не було враховано підстав для зупинення провадження, оскільки у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа № 607/24218/23 за позовом Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :13:014:0868, площею 0.0861 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Об`єктивна неможливість розглянути справу № 607/8253/23 до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі № 607/24218/23 встановить обставини, які прямо впливають на збирання, оцінку доказів у справі № 607/8253/23.

Відтак, судом першої інстанції, не було належним чином розглянуто клопотання про зупинення провадження, яке стосувалося об`єктивної неможливості вирішення справи № 607/8253/23 до набрання законної сили рішення у справі № 607/24218/23, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній цивільній справі та неправильно застосував положення п. 6 ст. 251 ЦПК України.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Тернопільської міської ради, у якому зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що підстави припинення сервітуту визначені ст. 102 ЗК України та ст. 406 ЦК України. В той же час, підстав визначених як умовами Договору про встановлення земельного сервітуту, так і нормами ст. 102 ЗК України та ст. 406 ЦК України для розірвання/припинення в односторонньому порядку зі сторони Тернопільської міської ради надано не було.

03 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Мотивує тим, що апеляційна скарга підписана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , на підтвердження повноважень якого надана довіреність від 14 листопада 2022 року.

Вказує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути лише адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, та справ у малозначних спорах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність. Дана справа розглядається за правилами загального позовного провадження, тому особа, яка підписала апеляційну скаргу ОСОБА_2 не є особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах заявника.

15 липня 2024 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду клопотання про підтримання апеляційної скарги подану його представником ОСОБА_4 , в якому вказав, що дану апеляційну скаргу слід вважати такою яка подана ним особисто, повністю підтримує її, а також погоджується із доводами та міркуваннями, котрі викладені у апеляційній скарзі на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року.

Розглянувши заявлені клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України слід відхилити, оскільки третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 особисто підтримано підписану ОСОБА_4 апеляційну скаргу, а також доводи та міркування, викладені в ній. Крім цього, в апеляційному суді представляє інтереси ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук Н.О.

У судовому засіданні представник Тернопільської міської ради Друзюк Р.М. та представник ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук Н.О. апеляційні скарги підтримали з мотивів, викладених в них.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Процько І.Я. апеляційної скарги Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2020 набув у власність земельну ділянку, площею 0,04 га, кадастровий номер :13:014:0808. Указане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 201718885 від 25.02.2020 (т. 1 а.с. 10), а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 13-16).

На даній земельній ділянці розташований гараж з побутовими приміщеннями, загальною площею 1157,5 кв.м, власником якого також є позивач, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312135019 від 11.10.2022 (т. 1 а.с. 11-12).

Пунктом 8 рішення Тернопільської міської ради № 7/38/117 від 06.09.2019 «Про надання дозволу на укладення договорів земельних сервітутів громадянам» вирішено дати дозвіл гр. ОСОБА_5 на укладення договору земельного сервітуту, терміном на п`ять років, на земельну ділянку площею 0,0861 га для проходу та проїзду за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22-23).

Рішенням Тернопільської міської ради № 7/50/120 від 29.05.2020 «Про внесення змін в рішення міської ради» вирішено внести зміни в пункт 8 рішення міської ради № 7/38/117 від 06.09.2019 «Про надання дозволу на укладення договорів земельних сервітутів громадянам» та замість слів та цифр «гр. ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 )» читати: «гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 )» (т. 1 а.с. 24).

На підставі указаних рішень Тернопільської міської ради 06.07.2020 між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою укладений договір про встановлення земельного сервітуту (т. 1 а.с. 25-31).

Згідно з п. 1.1 Договору встановлений земельний сервітут (обмежене платне користування на земельну ділянку в м. Тернополі, яка знаходиться за адресою вул. С. Будного, в інтересах сервітуарія для проходу та проїзду. Земельний сервітут встановлюється на земельній ділянці площею 0,0861 га (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору строк дії Договору встановлений на п`ять років з 06.09.2019 до 06.09.2024. Також умовами Договору визначені інші передбачені законом істотні умови договору земельного сервітуту. Договір зареєстрований в книзі реєстрації договорів сервітутів за № 1369 від 09.09.2020.

02.02.2021 сторони уклали додаткову угоду до договору про встановлення земельного сервітуту, зареєстрованого в книзі реєстрації договорів сервітутного користування № 1369 від 09.09.2020 (т. 1 а.с. 32-33).

Згідно з ч. 2 ст. 402 ЦК України речове право позивача на земельну ділянку, площею 0,0861 га, кадастровий номер :13:014:0868, у виді земельного сервітуту для проходу та проїзду 20.03.2023 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується відповідним витягом № 326550663 від 22.03.2023 (т. 1 а.с. 34), а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 17-21).

Факт виконання позивачем умов Договору в частині внесення плати за Договором та відсутності заборгованості за такою платою підтверджується квитанціями (т. 1 а.с. 36-39).

28.04.2023 Тернопільською міською радою прийняте рішення № 8/25/32 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 », яким вирішено, що пункт 8 рішення міської ради від 06.09.2019 № 7/38/117 «Про надання дозволу на укладення договорів земельних сервітутів громадянам» та пункт 3 рішення міської ради від 29.05.2020 № 7/50/120 «Про внесення змін в рішення міської ради» вважати такими, що втратили чинність. Також оскаржуваним рішенням вирішено договір земельного сервітуту між Тернопільською міською радою та гр. ОСОБА_1 , зареєстрований в книзі реєстрації договорів сервітутів за № 1369 від 09.09.2020, на земельну ділянку площею 0,0861 га, надану для проходу та проїзду за адресою АДРЕСА_1 - розірвати (т. 1 а.с. 9).

Підставою прийняття указаного рішення зазначено звернення гр. ОСОБА_2 , рішення міської ради від 26.08.2010 № 5/38/40 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,12 га для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 », а також положення ст. 12, 122 ЗК України та Закон України «Про місцеве самоврядування».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діюче законодавство не містить таких підстав розірвання в односторонньому порядку договору про встановлення земельного сервітуту як: звернення з заявою іншою громадянина про припинення сервітуту та наявність рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів. Відтак такі підстави не могли слугувати основою для прийняття оскаржуваного рішення.

Приймаючи до уваги вичерпний перелік підстав для припинення сервітуту, встановлений ст. 406 ЦК України, ст. 102 ЗК України, та враховуючи положення ст. 19 Конституції України, суд вважав, що рішення Тернопільської міської ради № 8/25/32 від 28.04.2023 «Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою: вул. Степана Будного гр. ОСОБА_1 » не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Порядок встановлення земельних сервітутів визначений у ст. 100 ЗК України. Так, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Так само і ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи можливості задовольнити свої потреби, пов`язані, зокрема із здійсненням права власності на нерухоме майно, іншим способом, ніж шляхом встановлення права обмеженого користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.

Відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеними нормами встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, за загальним правилом, встановленим цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18.

Згідно зі статтею. 102 ЗК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Також відповідно до вимог ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку,на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Підстави розірвання Договору в односторонньому порядку визначені пунктами 5.4.1, 5.4.2 Договору від 06.07.2020, а саме: а) систематичне невнесення плати за користування сервітутом протягом трьох місяців; б) внесення плати за користування сервітутом в неповному розмірі протягом трьох місяців; в) використання сервітуарієм земельної ділянки не за видом права земельного сервітуту, передбаченого п. 1.1 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, що підставою для прийняття рішення № 8/25/32 від 28.04.2023 було звернення гр. ОСОБА_2 та рішення міської ради від 26.08.2010 № 5/38/40 Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,12 га для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 , а також положення ст. 12, 122 ЗК України та Закон України «Про місцеве самоврядування», які стосуються повноважень органів місцевого самоврядування.

Разом з тим посилання на положення ст. 102 ЗК України, ст. 406 ЦК України та підстави, визначені законом та умовами договору про встановлення земельного сервітуту від 06.07.2020, для розірвання цього Договору в односторонньому порядку та припинення сервітуту в оскаржуваному рішенні відсутні.

Не надав відповідач докази на підтвердження наявності таких обставин і під час розгляду даної справи.

А сам факт того, що рішенням Тернопільської міської ради від 26.08.2010 № 5/38/40 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,12 га для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 не є підставою для розірвання договору про встановлення земельного сервітуту від 06.07.2020, оскільки рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18).

Також, як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 , що на час розгляду даної справи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,12 га для будівництва автомайстерні з офісом для сервісного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 не розроблено.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Не заслуговує на увагу посилання Тернопільської міської ради в апеляційній скарзі на те, що при розгляді оскаржуваного проекту рішення відсутні їх протиправні дії, оскільки міська рада діяла в межах та згідно законодавства та Регламенту, а при голосуванні за даний проект рішення депутати скористалися одним із можливих варіантів голосування з огляду на те, що саме по собі посилання Тернопільської міської ради про дотримання процедури прийняття оскаржуваного рішення не свідчить про правомірність такого рішення з огляду на встановлені законодавцем підстави припинення сервітуту та відсутність посилання на такі підстави у рішенні № 8/25/32 від 28.04.2023.

Також надуманим є посилання заявника ОСОБА_2 на те, що зі змісту договору про встановлення земельного сервітуту, а також додаткових угод, копії яких надані позивачем у додатках до позовної заяви, неможливо чітко та безумовно стверджувати, що земельний сервітут, котрий був предметом договору між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою встановлений відносно земельної ділянки за кадастровим номером :13:014:086, а сам Договір про встановлення земельного сервітут, укладений 06 липня 2020 року, зареєстрований в книзі реєстрації договорів сервітутів за № 1369 від 09.09.2020, не містить посилань на кадастровий номер земельної ділянки, на яку він розповсюджується, оскільки сервітут це право обмеженого користування чужим майном (зокрема земельною ділянкою), потреба у встановленні якого виникає у тих випадках, коли власник майна чи інша особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, а відтак право сервітуту може поширюватися і на частину земельної ділянки, яка не сформована і якій не присвоєно кадастровий номер, враховуючи, що наявність чи відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку не впливає на виникнення та наявність права комунальної власності відповідно ради, як і не впливає на це встановлення земельного сервітут.

Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у зупиненні провадження у даній справі до розгляду цивільної справи № 607/24218/23 за позовом Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :13:014:0868, площею 0,0861 га, яка розташована АДРЕСА_1 , цільове призначення 02.11. - Земельні ділянки запасу з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо зазначеної земельної ділянки з огляду на те, що дані дві справи не мають причинно-наслідкового зв`язку між собою, оскільки предметом розгляду справи № 607/24218/23 є питання законності державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :13:014:0868 у зв`язку з відсутністю дозволу на розробку технічної документації. В той же час, предметом розгляду справи № 607/8253/23, провадження по якій просить зупинити третя особа, є визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 28.04.2023 № 8/25/32 Про розірвання договору про встановлення земельного сервітуту за адресою вул Степана Будного гр. ОСОБА_1 , яке було прийняте на підставі заяви ОСОБА_2 , а не на підставі того, що позивачем ОСОБА_1 було порушено процедуру державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, доводи наведені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Тернопільської міської ради та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 серпня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома