Дата документу 12.07.2024
Справа № 126/2448/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Бершадської міської ради

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей,

учасники справи:

відповідач - ОСОБА_2

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - позивач) 09.10.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Бершадської міської ради, з вимогами про:

- позбавлення матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2008 до 21.11.2011, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розірвання шлюбу син та донька проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 і знаходяться на його утриманні.

Відповідач з дітьми не проживає, не спілкується, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, у вихованні дітей участі не приймає, ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №126/3076/14-ц від 21.11.2014 за період з 02.01.2021 по 01.08.2023 у відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання дітей становить 368 100,40 грн.

Позивач в позові стверджує, що відповідач не брала участі у вихованні дітей, не відвідувала їх у Красносільському дошкільному навчальному закладі «Ромашка». Відповідно до довідок №10, 11 протягом 2011-2015 років перебування дітей у дитячому садочку приводив і забирав їх батько ОСОБА_1 . Він приймав участь в освітньому процесі дітей у дитячому закладі, завжди цікавився успіхами та поведінкою дітей.

Згідно характеристик, виданих директором Красносільського опорного закладу загальної середньої освіти Бершадської міської ради на ОСОБА_3 , учня 10 класу та ОСОБА_4 , ученицю 9 класу зазначено, що батько приділяє дітям належну увагу, систематично відвідує навчальний заклад, цікавиться не тільки успіхами дітей, але й справами класу, стосунками дітей з однокласниками та самопочуттям. В характеристиках зазначено, що мати від початку навчання дітей в навчальному закладі не з`являлась, з вчителями зв`язок не підтримує, участі у навчанні та вихованні дітей не бере.

Згідно інформації наданої сімейним лікарем від 31.07.2023 за №289 та №390 зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають на обліку у сімейного лікаря Маньківської амбулаторії ЗПСМ. Мати не відвідує лікаря та не цікавиться здоров`ям дітей, з 2012 по даний час дітей доглядає батько ОСОБА_1 , який виконує рекомендації лікаря.

Позивач працює та отримує заробітну плату.

Відповідно до акту обстеження умов проживання дітей, які проведено працівниками Маньківського старостинського округу Бершадської міської ради встановлено, що неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходяться на утриманні батька - ОСОБА_1 , який доглядає, виховує та забезпечує їх матеріально.

Позивач вказує в позові, що відповідач практично після розірвання шлюбу життям дітей не цікавиться, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та визначити місце проживання місце проживання дітей з батьком.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що вона категорично проти позбавлення її батьківських прав. Жінка повідомила, що спілкується з дітьми, на літні канікули вони до неї приїзджають. Заборгованість по аліментам пояснила неспроможністю сплачувати кошти, так як працювала неофіційно, зараз знаходиться в декретній відпустці по доголяду за дитиною.

Представник третьої особи надав до суду висновок щодо місця проживання дітей.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача 15.12.2023 надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.43-44).

Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними у справі матеріалами.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бершадського районного суду Вінницької області від 20.10.2023 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Бершадської міської ради) про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей передано на розгляд за підсудністю Іллічівському міському суду Одеської області (а.с.32-33).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.11.2023, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.38).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 20.11.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с.39-40).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2023 витребувано докази (а.с.46-47).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.68).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.06.2024 заяву відповідача про виклик свідків задоволено (а.с.101).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2008 до 21.11.2011, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9, 10, 11).

Неповнолітні діти проживають разом з батьком, знаходяться на його утриманні.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Бершадської міської ради, як органу опіки та піклування №65 від 06.03.2024 доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити їх місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62-64).

Згідно копї свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 19.08.202023 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_5 , після укладення шлюбу вона змінила прізвище на" ОСОБА_2 " (а.с.49).

У відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.83).

В судовому засіданні відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона спілкується з дітьми, надає їм матеріальну допомогу у міру своїх можливостей в добровільному порядку.

З пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що знає відповідача з 2022, це її невістка, діти приїжджали до них в гості. Невістка піклується про дітей, надсилала їм посилки на свята. Кожного дня вона спілкується з дітьми по телефону, вони їй розповідають про навчання, як провели день. Коли доньці робили операцію, ОСОБА_9 була неділю з дитиною в лікарні. Відповідач піклується про дітей, цікавиться їх здоров`ям.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що у відповідача з дітьми гарні стосунки, вона піклується про дітей, утримує їх, спілкується з ними по телефону. Діти приїжджають до матері в гості. ОСОБА_9 гарна мати, піклується про дітей.

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач не зміг обґрунтувати мету, яку він прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дітей, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3) Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

- погляди дитини;

- індивідуальність дитини;

- збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

- піклування, захист і безпеку дитини;

- вразливе положення;

- право дитини на здоров`я;

- право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки.

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як матері неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначив позивач в позовній заяві.

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей та не займається їх вихованням. Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки остання хоч і не сплачує аліменти, бажає сплачувати аліменти, має для цього можливості, надавала матеріальну допомогу дітям в добровільному порядку, і в судовому засіданні висловила бажання підтримувати зв`язок з дітьми і підтримує зв`язок з ними, а батько дітей перешкоджав в їх спілкуванні, а тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, це ще не є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Суд відзначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Тому суд має пересвідчитися, що зазначені органом опіки і піклування обставини свідчать про доцільність побачень батька з дітьми виключно в присутності матері, оскільки саме цей момент є критичним для обох батьків.

Так, згідно висновку виконавчого комітету Бершадської міської ради, як органу опіки та піклування №65 від 06.03.2024 доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити їх місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не надав достатніх доказів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Не вказано цієї мети і у висновку виконавчого комітету Бершадської міської ради, як органу опіки та піклування №65 від 06.03.2024.

Суд розуміє можливе існування між сторонами непорозуміння щодо виховання дітей та спілкування з ними відповідача, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дітям і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дітей і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дітей

Позивач на підтвердження обставини позабвлення відповідача батьківських прав жодних належних та допустимих доказів не надав, в жодному з судових засідань участі не брав.

Аналізуючи особу відповідача, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вона притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітй вчиняла насильство по відношенню до дітей, або позивача.

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сама відповідач в судовому засіданні висловила бажання приймати участь у вихованні дітей, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. Роль матері у вихованні дітей є край важливою для них і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дітей, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дітей повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача) ОСОБА_2 , враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створює додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, не сприяє захисту їх прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дітей і матері для належного спілкування і розвитку дітей, особливо в тій ситуації, коли мати виявила таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дітей, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяла уваги дітям що вимагає від неї зміни свого ставлення до виховання дітей і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо її участі у вихованні дітей, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо вона цього не зробить, буде ухилятись від виховання дітей, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

В. Щодо визначення місця проживання дітей.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що згідно висновку виконавчого комітету Бершадської міської ради, як органу опіки та піклування №65 від 06.03.2024 доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити їх місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62-64).

У мотивуючій частині висновку вказано, що: "У телефонній розмові з ОСОБА_2 було з`ясовано, що вона категорично проти щодо позбавлення її батьківських прав. Жінка повідомила, що спілкується з дітьми, що на літні канікули вони до неї приїзджають. Заборгованість по аліментам пояснила неспроможністю сплачувати кошти, так як працювала неофіційно, зараз знаходиться в декретній відпустці по доголяду за дитиною".

Так, у даній справі між сторонами відсутній спір з приводу визначення місця проживання дітей, що відображено у висновку виконавчого комітету Бершадської міської ради, як органу опіки та піклування №65 від 06.03.2024.

Верховний Суд України у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 дійшов висновку, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що діти часто проживають за місцем її теперишнього проживання разом з її новою родиною, особливо влітку та наразі вона бажає щоб діти проживали разом з нею у місті Чорноморську, де є гарні навчальні заклади, гуртки, тощо.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими він обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та визначення місця проживання дітей з ним, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.158, 159, 164 СК України, ст.ст.8, 12 Конвенції про захист прав і свобод людини і основоположних свобод, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко