Справа № 308/4881/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря судового засідання - Чейпеш В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвокат Кухта Ольга Василівна до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки і піклування виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

14 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кухта О.В. звернулася до суду з позовом в якому просить:

- шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати;

- визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ..

В обґрунтування позовної заяві зазначено, що 06 серпня 2005 року між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, зроблено актовий запис №30 від 06 серпня 2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу у них є спільні діти, а саме донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день діти проживають з матір`ю.

Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюб носить тільки формальний характер, будь які спроби примирення не дали бажаних результатів, разом не проживають вже два роки, спільного господарства не ведуть.

На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 та визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю час на примирення просить не надавати.

Відзив на позовну заяву у встановлений строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

У підготовче судове засідання 24 травня 2024 року:

- позивач та представник позивача не з`явилися, разом з тим представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

- відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

- представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.

На підставі ст.211 ЦПК України, враховуючи, що сторони у справі скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд здійснює розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видано 06 серпня 2005 року виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за №30 від 06 серпня 2005 року.

Від спільного шлюбу у них є спільні діти, а саме донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день діти проживають з матір`ю.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодекс.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на життя. У сім`ї кожен живе своїм життям.

Відновлення стосунків суперечить їх інтересам.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. За час перебування у шлюбі сім`ї так і не утворилось, шлюб існує лише формально. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння.

З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про та визначення місця проживання дитини то суд зазначає наступне.

Як випливає з позовної заяви, між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо та визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частиною 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Позивач у позовній заяві просить визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Згідно висновку служби у справах дітей Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 09 травня 2024 року №1039/03-24 встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою її місця проживання.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що відповідач та малолітній син проживають разом в квартирі АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання малолітнього сина, відповідачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач не заперечує, що їх спільна з позивачем дитина фактично залишилася проживати з матір`ю, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з нею.

На переконання суду, проживання спільної дитини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не порушує його права та законні інтереси, не суперечить закону, а тому такие визнання позову приймається судом, та суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп. судового збору на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 56, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2005 року виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений актовий запис №30 від 06 серпня 2005 року - розірвати.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Роз`яснити сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Роз`яснити позивачу, що після розірвання шлюбу вона вправі відновити своє дошлюбне прізвище, звернувшись до органів реєстрації актів цивільного стану.

Копію рішення після набрання законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_4 ;

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Ужгородський р-н, с.Оноківці, вул.Головна, 59.

Суддя К.С.Дегтяренко