справа № 521/5850/24
провадження № 2/521/3806/24
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Родіоновій Т.А.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №198/97 від 29 квітня 1997 року, укладеного на Одеській новій біржі між ним, ОСОБА_3 та відповідачем, він та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 , однак він не має можливості оформити спадщину після її смерті у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подала.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №198/97 від 29 квітня 1997 року, укладеного на Одеській новій біржі між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (покупці), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.
Сторонами за договором здійснено повне виконання усіх істотних його умов.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1956-XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна здійсненого на товарній біржі на сьогоднішній день можливо лише за рішенням суду.
На момент укладання договору купівлі-продажу квартири діяв Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, тому правочин вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства.
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру позбавляє ОСОБА_1 належним чином оформити свої спадкові права.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ч. 1,2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 316, 317, 328, 355, 356, 372, 655 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76, 77, 89, 141, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №198/97 від 29 квітня 1997 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений на Одеській новій біржі між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (покупці).
Визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.Михайлюк