справа № 462/3537/24
УХВАЛА

03 травня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

25.04.2024 року позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення.

26.04.2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145 та житловий будинок, загальною площею 138,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145 та житлового будинку, загальною площею 138,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львів від 29.04.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено, оскільки у такій відсутнє будь-яке підтвердження, що земельна ділянка та житловий будинок, на який позивач просить накласти арешт, на даний час належить на праві власності відповідачу.

02.05.2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе нерухоме та рухоме майно що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , країна громадянства: російська федерація), зокрема, але не виключно на такі об`єкти: земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0899 площею 0,0039 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0838 площею 0,003 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0758 площею 0,0014 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; гараж, загальною площею 36,5 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_2 (VIN-код: НОМЕР_3 ). Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , країна громадянства: російська федерація) та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого та рухомого майна, зокрема, але не виключно на зазначені об`єкти. Також накласти арешт на грошові кошти, що перебувають на рахунках та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , країна громадянства: російська федерація) в межах 1 385 300,00 грн.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 23.04.2021 року між ним та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, метою якого було зобов`язання укладення у майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку, який знаходиться на вказаній ділянці. За цим договором він повинен виступати покупцем. Ним було сплачено частину коштів, а саме 982 247,00 грн., що становить еквівалент 35 000 доларів США, у рахунок купівлі-продажу будинку та земельної ділянки під час укладення попереднього договору, у якості забезпечувального платежу за основним договором. Зобов`язання відповідачем виконані не були, що унеможливило укладення основного договору, також від ОСОБА_5 не надходило жодного повідомлення про час і місце укладення основного договору. 25.03.2024 року ним було надіслано лист до ОСОБА_5 з проханням вказати на час і місце укладення основного договору, передбаченого попереднім договором від 23.04.2021 року та надати підтвердження виконання вимог попереднього договору від 23.04.2021 року, проте ОСОБА_6 відмовився отримувати даний лист і такий був повернутий відправнику. 01.05.2024 року ОСОБА_7 подарував будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 своїй дружині - ОСОБА_8 . Що додатково підтверджує про ухилення ОСОБА_2 від виконання в майбутньому рішення суду.

Учасники справи, на виконання вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, про місце, дату та час судового засідання щодо вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не повідомлялись, у таке судове засідання не викликались. Відтак, виходячи з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснював розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову без фіксування судового засідання щодо розгляду цієї заяви технічними засобами.

Проаналізувавши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження цієї частки) права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що предметом позову є стягнення грошових коштів у сумі у розмірі 35 000 доларів США. Позивачем у заяві про забезпечення позову необґрунтовано співмірність накладення арешту на зазначене майно відповідача, в матеріалах справи відсутня оцінка такого майна, яка надасть суду можливість встановити співмірність забезпечення такого позову.

Також арешт, згідно вимог ЦПК України, не може бути накладено на неконкретизоване майно, без підтвердження перебування такого у власності відповідача.

Щодо накладення арешту на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_2 (VIN-код: НОМЕР_3 ), у матеріалах заяви про забезпечення позову відсутнє будь-яке підтвердження, що такий належить на праві власності відповідачу.

Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної заяви, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

постановив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена заявником у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: Г. М. Пилип`юк

Оригінал ухвали.