Справа № 490/922/21
н/п 2/490/2648/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Горбань С.М.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якому позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 12 вересня 2005 року приватним нотаріусом ММНО Миколаївської області Машковою Світланою Михайлівною та зареєстрованого в реєстрі № 2717.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відсутні визначені законодавством підстави для набуття ОСОБА_2 права власності на 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2005 року у справі № 2-5-3341/05 про визнання за ОСОБА_2 права власності на означену частину квартири цим судом не ухвалювалося. Відтак підстав набуття права власності ОСОБА_2 на частину квартири не було, відповідно і розпоряджатися (продавати) це майно вона права не мала. Позивач вказує, що зазначене порушує її права, оскільки відповідно до заповіту квартира АДРЕСА_1 вона мала успадкувати цю квартиру.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову з огляду на пропуск нею строку позовної давності. Також вказує на те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна.

Від третьої особи приватного нотаріуса Машкової С.М. надійшло заперечення на позову, у якому вона вказує на правомірність її дій щодо оформлення договору купівлі-продажу, який дійсність якого є предметом спору у цій справі.

У період з 10 лютого 2021 року до 06 червня 2022 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 червня 2022 року для розгляду справи визначено суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

У судове засідання сторони не з`явилися, з невідомих суду причин. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

ОСОБА_4 26 березня 2002 року склав на користь ОСОБА_1 заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося в тому числі і квартира АДРЕСА_1 переходило у власність ОСОБА_1 (позивача у справі).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Між відповідачами у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 вересня 2005 року укладено договір купівлі-продажу 53/100 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також на запит позивача КП «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» надало копію договору купівлі-продажу від 25 квітня 2000 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладеного на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». Відповідно до цього договору ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до відбитка штампу, цей договір зареєстровано в КП «ММБТІ» 23 лютого 2021 року.

В матеріалах справи наявна копія рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2005 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 53/100 частин квартири будинка АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа КП «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 лютого 2021 року № 424 власником 53/100 частин у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року № 2717, постановочного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. та зареєстровано в КП «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» 14 вересня 2005 року № 15959.

В матеріалах справи наявна копія рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2005 року № 2-5-3341/05, яким визнано право власності на 53/100 частин квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2020 року № 07.02/1403/2020 на адресу позивача направлено копію ухвали суду від 30 травня 2007 року у справі № 2-5-3341/05 за позовом ОСОБА_2 до Державної адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності. Цією ухвалою позов ОСОБА_2 до Державної адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивача.

У 2006 році у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувала справа № 3-4110/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2006 року цей позов залишено без розгляду. Відповідно до довідки архіваріуса від 25 лютого 2020 року ця цивільна справа знищена у зв`язку із закінчення строку зберігання.

Відповідно до інформації, наявної в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 листопада 2019 року ухвалою суду Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2006 року накладено арешт на 53/100 частин у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , суддя Батченко О.А., арешт № 67.

Надалі в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувала справа № 2-7-3918/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2008 року позов залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивача.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Звільнено з під арешту 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2006 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2020 року, однак ухвалою цього ж суду її заява залишена без задоволення.

Відповідно до довідки архіваріуса Центрального районного суду м. Миколаєва оригінал рішення № 2-5-3341/05, яке було підставою для набуття права власності відповідача ОСОБА_2 в підшивці оригіналів рішень з наступними ухвалами, постановами та рішеннями судів вищого рівня щодо них з № 3300 по №3399 за 2005 рік відсутнє.

Доказів того, що ОСОБА_1 скористалася правом на оскарження цього заочного рішення в апеляційному порядку, матеріали справи не мають.

Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі №363/3686/18 (провадження № 61-3946св21).

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Зі змісту позовних вимог слідує, що обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що у зв`язку із укладення оскаржуваного у цій справі договору купівлі-продажу, вона не змогла реалізувати своє право на отримання спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені у цій справі позовні вимоги у вигляді визнання недійсним договору купівлі-продажу, у разі їх задоволення, не призведе до відновлення порушеного, на думку позивача, права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 . Позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування у цій справі не заявлено.

За такого, у задоволенні позову слід відмовити з огляду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Така відмова не позбавляє позивача права звернутися до суду із відповідними позовними вимогами, обравши належний та ефективний спосіб захисту порушеного, на думку, позивача.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 79-84, 141, 259-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. та зареєстрованого за № 2717 недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подаються протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Шолох