У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Березіної Світлани Геннадіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

06.05.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Березіної Світлани Геннадіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій заявник просить суд:

- заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чініловій А.П., яка знаходиться за адресою: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 6, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо спадкоємців.

Подана заява мотивована тим, що ОСОБА_1 після смерті своєї бабусі - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та Витягом із спадкового реєстру №76611338, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чінілової А.П. із заявою від 29 квітня 2024 року про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки і спосіб.

Так, приватним нотаріусом КМНО Чініловою А.П. було заведено спадкову справу №09/2023 (номер у нотаріуса), про що зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 08, номер у спадковому реєстрі - 71571939.

Як зазначає заявник, нотаріусом в усній формі було повідомлено про те, що є заповіт, який начебто було підписано його бабусею (ПОМЕРЛОЮ ОСОБА_2 ), але на користь інших осіб, в коло яких її внук - ОСОБА_1 не входить. Надати копію заповіту та повідомити які особи (прізвище, ім`я, по батькові, місце знаходження, тощо), вказані у заповіті як спадкоємці, нотаріус відмовилась.

Заявник вказує на те, що 14.03.2022 року ОСОБА_2 (покійна бабуся) було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 976. Згідно цього заповіту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповідала своєму внуку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належне їй на праві власності майно, а саме: частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0373 га, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник має намір звернутися до суду з позовною заявою щодо визнання заповіту недійсним.

З огляду на викладені обставини, заявник просить задовольнити заяву про забезпечення майбутнього позову.

07.05.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Так, частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення майбутнього позову та доданих до неї документів, спір виник щодо заповіту, складеного ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь інших осіб, в коло яких її внук - заявник ОСОБА_1 не входить.

У заявника є сумніви у дійсних намірах спадкодавця скласти заповіт на користь інших осіб.

Заявник вказує на те, що має намір звернутися до суду з позовною заявою щодо визнання заповіту недійсним.

Вирішуючи подану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог.

Так, обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову заявник посилається на те, що інші особи, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, чинність якого оскаржується, отримають змогу розпоряджатися цим майном, що може в майбутньому позбавити його спадкового майна.

З огляду на викладене та враховуючи, що між сторонами виник спір з приводу належності спадкового майна шляхом оспорення заповіту, суд дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом майбутнього позову, а отже існує зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог, а тому такий захід забезпечення позову зможе забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги предмет спору і зміст майбутніх позовних вимог, в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому суд вбачає підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову та приходить до висновку про необхідність в порядку забезпечення позову заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чініловій А.П. вчиняти нотаріальні дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може суттєво утруднити чи навіть зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а таке забезпечення відповідає положенням п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України.

Заява ОСОБА_1 в частині заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чініловій А.П. вчиняти саме будь-які нотаріальні дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо спадкоємців не підлягає задоволенню, так як є не конкретизованою, а забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чініловій А.П. вчиняти нотаріальні дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , повною мірою убезпечить від можливих негативних наслідків, тому в цій частині заява задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає частковому задоволенню.

У частині 4 ст. 152 ЦПК України визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно частин 1, 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Березіної Світлани Геннадіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чініловій Анастасії Павлівні (адреса: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 6) вчиняти нотаріальні дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складено ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині поданої заяви, відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Роз"яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 20.05.2024.

Суддя: О.М.Букіна