Провадження № 2/161/4416/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначила, що 04.02.1971 року виконавчим комітетом Луцької міської ради трудящих було видано ОСОБА_6 ордер № 69 серії А про право зайняття квартири АДРЕСА_2 . Згідно довідки № 18/2 від 06.02.1981 року, ОСОБА_6 виплатив кредит за квартиру АДРЕСА_2 . Згідно довідки № 3 від 02.04.2024 року, вбачається, що ОСОБА_6 є членом житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Разом з тим, в ордері № 69 серії А про право зайняття квартири АДРЕСА_2 , зазначено, що дружиною ОСОБА_6 була ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу ОСОБА_6 із ОСОБА_7 залишилася донька ОСОБА_8 , яка одружилася із ОСОБА_9 . ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Від даного шлюбу у подружжя залишився син ОСОБА_2 , який, у свою чергу, одружився на ОСОБА_11 . У шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_11 народилась донька позивач по справі: ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 . Згодом, позивач ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , в зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 . Дана хронологічна лінія родинних відносин ОСОБА_1 підтверджується й відповіддю з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волинській області від 04.03.2024 №767/09.2-04-06. Таким чином, зазначає про те, що вона є спадкоємицею даної квартири разом із своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі. Разом із тим, зазначає, що на теперішній час виникла необхідність зареєструвати право власності на спірну квартиру, в зв`язку із чим було скеровано адвокатський запит до Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради, яке у своїй відповіді №1237/01-04 від 06.03.2024 року повідомило про те, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась. Окрім цього, було скеровано адвокатський запит №1704 від 16.05.2024 року до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області із проханням надати інформацію щодо можливості реєстрації спадкової справи щодо спадкування квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом звернення ОСОБА_1 або ж її батька ОСОБА_2 . Проте, з відповіді Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області №952/01-16 від 17.05.2024 року вбачається, що Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області відмовилась надавати вищезгадану інформацію. Таким чином, позивач єдиним способом захисту своїх прав вбачає звернення до суду з даним позовом. При цьому, позивач вважає за можливим, на розсуд суду, обрати один із способів визнання права власності, а саме: за правом спадкування або ж за набувальною давністю. Так, в обґрунтування можливості визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування, остання посилається на те, що її батько ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті своєї матері - ОСОБА_10 . ОСОБА_1 , як донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_10 , входить до кола спадкоємців. Черговість спадкування може бути змінена за згодою спадкоємців, тому, зазначає, що подання позову одним із спадкоємців за згоди інших спадкоємців, не є порушенням. Оскільки, як вже зазначалось вище, Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області відмовилась надавати інформацію щодо можливості реєстрації спадкової справи щодо спадкування спірної квартири, даний спосіб захисту можливий лише через суд. В обґрунтування другого способу визнання прав власності за набувальною давністю, посилається на те, що оскільки право власності на спірну квартиру ні за ким не зареєстровано, відомості щодо власників даної квартири у державних реєстрах та архівах відсутні, таким чином, варіантом вирішення даної ситуації, є визнання права власності за набувальною давністю. Так, батько позивача ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі з 15.09.1988 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/003113903 від 28.03.2024 року. Протягом усього часу проживає в даній квартирі відкрито, не приховуючи даний факт. Всього, від моменту реєстрації ОСОБА_2 у даній квартирі пройшло вже більше 30 років. Позивач, ОСОБА_1 , зареєстрована в даній квартирі з 02.08.2000 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/003082639 від 27.03.2024 року. Протягом усього часу проживає в даній квартирі відкрито, не приховуючи даний факт. Усього, від моменту реєстрації позивача у даній квартирі пройшло вже більше 24 років. Проте, як вже зазначалось вище, Комунальне підприємство «Волиньпроект» Волинської обласної ради, у своїй відповіді №1237/01-04 від 06.03.2024 року повідомило про те, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась. Тому, враховуючи дані обставини, вважає, що можливо визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання 15.10.2024 року, яке в подальшому було відкладено на 13.11.2024 року в зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному (а.с. 73, 91).

27.09.2024 року до суду надійшли письмові заяви від відповідачів по справі про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , в зв`язку із неможливістю іншим будь-яким способом оформити спадкові відносини (а.с. 87-90).

Відповідно до Ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 грудня 2024 року (а.с. 104).

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила суду, що за адресою: АДРЕСА_1 вона зареєстрована з 02.08.2000 року та фактично проживала за даною адресою до лютого 2022 року. З початком повномасштабної військової агресії російської федерації, вона переїхала проживати за адресою: АДРЕСА_4 , де фактично і мешкає по теперішній час. Спірна квартира була отримана її прадідом в 1971 році на підставі ордеру про право на зайняття квартири, за яку він виплатив кредит в 1981 році та був членом житлово-будівельного кооперативу № 12. Проте, після його смерті в права спадкування ніхто не вступав та до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, не звертався. На початку 2024 року виникла необхідність у переоформленні даної квартиру на доньку ОСОБА_4 , проте це виявилось неможливим з огляду на відсутність правовстановлюючих документів. Додатково пояснила, що її батько відповідач по справі: ОСОБА_2 , є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_10 , проте він також до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, та із позовом до суду звертатись не мав бажання та матеріальної можливості. Тому, вважає, що є всі законні підстави для визнання в судовому порядку саме за нею право власності на дану квартиру, проти чого ніхто не заперечує. Щодо того, в який спосіб суд, на її думку, повинен визнати за нею право власності, пояснити не змогла, поклалась в вирішенні цього питання на розсуд суду.

Відповідачі під час розгляду справи в суді, підтримали подані ними 27.09.2024 року письмові заяви про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 права власності на двох-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

Окремо, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він є батьком позивача та в спірній квартирі був зареєстрований з 15.09.1988 року та фактично проживав за цією адресою до 1993 року, а в 1993 році переїхав за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_4 , де проживав його батько. Щодо оформлення прав власності на квартиру АДРЕСА_5 , пояснив, що ця квартира була отримана його дідом ОСОБА_6 в 1971 році на підставі ордеру на право зайняття цієї квартири. В подальшому, після смерті його діда, право власності на квартиру не переоформлялось, із заявами до нотаріальної контори ніхто не звертався. Він є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте із відповідними заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадкове майно, він до нотаріуса не звертався. Щодо того, чому не він, а його донька ОСОБА_1 звернулась до суду із даною позовною заяво, зазначив, що в нього немає матеріальної можливості для сплати судових витрат, тому вирішили, що з даним позовом буде звертатись його донька позивач по справі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач, ОСОБА_3 , надала пояснення, аналогічні до пояснень свого чоловіки ОСОБА_2 , пояснила, що вона є мамою ОСОБА_1 , в спірній квартирі зареєстрована з 15.09.1988 року. Станом на теперішній час за цією адресою фактично не мешкає, оскільки мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Пояснила, що донька вимушена звертатись до суду з огляду на неможливість вирішення в позасудовому порядку питання про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_5 . Додатково пояснила, що в даній квартирі з початком повномасштабної військової агресії рф, проживають переселенці. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_4 пояснила, що вона є донькою позивача та зареєстрована в даній квартирі з 07.03.2007 року, фактично проживала за даною адресою до лютого 2022 року. На теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 пояснив, що він є чоловіком позивача та батьком відповідача ОСОБА_4 . Підтримав пояснення позивача щодо неможливості на теперішній час оформити право власності на квартиру АДРЕСА_5 в позасудовий спосіб, оскільки ніким з родини не було прийнято спадщину та, відповідно, не отримано правовстановлюючі документи на дану квартиру. Не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як визначено в статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що згідно ордеру №69 серії А, виданого 04 лютого 1971 року Виконавчим комітетом Луцької міської Ради депутатів трудящих м. Луцька ОСОБА_6 надано право на зайняття 2-кімнатної квартири, загальною площею 31-38 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 на склад сім`ї з двох чоловік: ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7 (а.с. 9, 60). Даний ордер виданий на підставі рішення виконкому Луцької міської Ради трудящих від 17.03.1968 року № 561.

Згідно довідки № 18/2 від 06.02.1981 року, ОСОБА_6 виплатив кредит за квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 3 від 02.04.2024 року, вбачається, що ОСОБА_6 є членом житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 та станом на 02.04.2024 року ОСОБА_6 заборгованості перед кооперативом не має (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Як вбачається з ордеру № 69 серії А про право зайняття квартири АДРЕСА_2 , зазначено, що дружиною ОСОБА_6 була ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 14).

Як вбачається з відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волинській області управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.03.2024 року №767/09.2-04-06, донька ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одружилася із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що був зроблений актовий запис про шлюб № 102, складений 13.03.1960 року, на підставі чого нареченим, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с. 25).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 19).

Від даного шлюбу у подружжя залишився син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_7 (а.с. 20).

ОСОБА_2 17.10.1981 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується записом в копії паспорта ОСОБА_3 (а.с. 38).

Від даного шлюбу народилась донька позивач по справі: ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 (а.с. 23).

ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , в зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 (а.с. 21).

Від даного шлюбу народилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 (а.с. 22).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02.08.2000 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/003082639 від 27.03.2024 року (а.с. 17).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований у даній квартирі з 15.09.1988 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/003113903 від 28.03.2024 року (а.с. 15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована в даній квартирі з 15.09.1988 року, що підтверджується записом в паспорті громадянина України про реєстрацію місця поживання (а.с. 38)

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована у спірній квартирі з 07 березня 2007 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/003082853 від 27.03.2024 року (а.с. 18).

Відповідно до відомостей, наданих Житлово-експлуатаційною конторою №8 житлово-будівельних кооперативів (довідка № 3 від 02.04.2024 року), вбачається, що ОСОБА_6 є членом житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 . Будинок 100 квартирний цегляний, зданий в експлуатацію в 1971 році. В 1971 році виписаний ордер № 69 на ОСОБА_6 . Квартира балансовою вартістю 27 103,22 грн. Залишок погашався рівними частинами до 1981 року. Загальна балансова вартість на 02.04.2024 рік складає 27 103,22 грн. Станом на 02.04.2024 року ОСОБА_6 заборгованості перед кооперативом не має (а.с. 12).

Як вбачається з відповіді Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради, №1237/01-04 від 06.03.2024 року, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась (а.с. 27).

16.05.2024 року до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області було скеровано адвокатський запит №1704 від 16.05.2024 року із проханням надати інформацію щодо можливості реєстрації спадкової справи щодо спадкування квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом звернення ОСОБА_1 або ж її батька ОСОБА_2 (а.с.28).

Згідно з відповіддю Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області №952/01-16 від 17.05.2024 року було відмовлено в наданні вищезгаданої інформації з посиланням на приписи ст. 8 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язку зберігання нотаріальної таємниці. Також зазначено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких, або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого (а.с. 29).

Щодо позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю, суд зазначає про наступне.

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що вона зареєстрована та фактично проживала у спірній квартирі з серпня 2000 року до лютого 2022 року, утримує її та відкрито й добросовісно користуються нею.

Позивач також вказувала, що на вказану квартиру відсутні правовстановлюючі документи, в зв`язку із чим вона позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити дії щодо перереєстрації даної квартири. Тому, вважає, що має всі достатні та законні підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю, відповідно до положень ст. 344 ЦК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Враховуючи, що позивач завжди знала, кому та на підставі яких документів належала дана квартира, вона користувалась даною квартирою з 2000 року як член сім`ї спадкодавця ОСОБА_10 і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_5 за набувальною давністю не підлягають до задоволення. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на квартиру за правом спадкування, суд звертає увагу на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Порядок спадкування за заповітом, за законом та оформлення права на спадщину врегульовано главами 85, 86, 89 ЦК України.

Згідно статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи містять копію адвокатського запиту №1704 від 16.05.2024 року, скерованого до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області, із проханням надати інформацію щодо можливості реєстрації спадкової справи щодо спадкування квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом звернення ОСОБА_1 або ж її батька ОСОБА_2 (а.с.28).

Окрім цього, матеріали справи також містять відповідь Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області №952/01-16 від 17.05.2024 року, якою відмовлено в наданні вищезгаданої інформації з посиланням на приписи ст. 8 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язку зберігання нотаріальної таємниці. Також зазначено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких, або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого (а.с. 29).

Проте, матеріали справи відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину не містять, як і не містять доказів звернення позивача або інших спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Зазначені обставини також були підтверджені учасниками справи під час судового розгляду справи та ніким не оспорювались.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва.

Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та матеріали справи їх не містять.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів звернення позивача до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, а також доказів відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

При цьому, позивач не позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину у визначеному законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у розмірі 10085 грн. 20 копійок, сплачений позивачем відповідно до квитанції № ННВ2-76В5-Р8К8-2Е8В від 28.08.2024 року (а.с. 1), суд відносить на рахунок позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник - ОСОБА_14 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова