Провадження № 22-ц/812/930/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2024 року м. Миколаїв

справа № 482/989/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Самчишоної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області, постановлену 24 квітня 2024 року суддею Сергієнком С.А. у приміщенні цього ж суду, (повний текст ухвали складено 02 травня 2024 року), у цивільній справі за скаргою

ОСОБА_1

на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Камінську М.І., звернувся до суду з зазначеною заявою.

Заявник зазначав, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ "КБ "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 303,36 доларів США. 21 липня 2020 року між ПАТ "КБ "Надра" та ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" укладено договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, у тому числі за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 13 вересня 2021 року Новоодеський районний суд Миколаївської області частково задовольнив заяву ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та замінив стягувача у виконавчому листі, проте у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовив. Однак, ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" пред`явило виконавчий лист до виконання, а приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. 17 травня 2023 року відкрив виконавче провадження.

Посилаючись на те, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, строк пред`явлення якого до виконання, сплинув, заявник ОСОБА_1 просив постанову приватного виконавця визнати протиправною та скасувати.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. та ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" своїх запереченнях просили у задоволенні скарги просив відмовити, посилаючись на помилковість висновку заявника про пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому посилались на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 лютого 2024 року у справі №128/3691/16.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто, через встановлення законом відповідної заборони. Проте, 23 вересня 2021 року втратив чинність Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, внаслідок дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. За таких обставин строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Також апелянт посилався на те, що ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року у даній справі ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на час видачі Новоодеським районним судом Миколаївської області виконавчого листа, виконавчі документи з виконання судових рішень могли бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили, чи у разі закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення. При цьому апелянт посилався на практику Верховного Суду.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дніпрофінансгруп» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на ті ж доводи, якими обґрунтовувало заперечення проти скарги та на усталену практику Верховного Суду.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Камінської М.І., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ "КБ "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 303,36 доларів США.

21 липня 2020 року між ПАТ "КБ "Надра" та ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" укладено договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, у тому числі за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників та сайту автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження з виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитної заборгованості перебувало в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

13 вересня 2021 року Новоодеський районний суд Миколаївської області частково задовольнив заяву ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та замінив стягувача у виконавчому листі, проте у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова

компанія "Дніпрофінансгруп" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовив.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року ухвала Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року залишено без змін.

Однак, ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" пред`явило виконавчий лист до виконання, а приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. 17 травня 2023 року відкрив виконавче провадження.

Позиція апеляційного суду

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права

на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа № 489/5747/15-ц та пред`явлення його до виконання вперше були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише

до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів

та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 482/989/2015 не сплив, а тому цей виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

На момент винесення головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Брушковською О.В. постанови від 26 жовтня 2017 року, якою виконавчий лист № 482/989/2015 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону № 1404-VIII (через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення), діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи те, що постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист № 482/989/2015 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням 23 вересня 2021 року (день втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті») дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив.

Отже, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. 17 травня 2023 року правомірно, та в межах строку пред`явлення до виконання, відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 482/989/2015.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Камінською Мариною Ігорівною залишити без задоволення.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Н.В.Самчишина

Т.В.Серебрякова

---------------------------------

Повну постанову складено 07 червня 2024 року