Номер провадження: 22-ц/813/2502/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Аліної С.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що позивачу належала на праві власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного 28 січня 2001 року з ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідачці ОСОБА_2 належала на праві власності інша 1/2 частки вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу, однак так як квартирою вона не користувалася, сумісне проживання разом в даній квартирі було неможливе, ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом про стягнення коштів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року у справі № 523/19474/14-ц задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та з урахуванням випраленої описки та арифметичної помилки, допущеної в резолютивній частині заочного рішення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості належної їй за законом частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 250 599 грн, припинивши її право власності на вказане майно.

21 квітня 2017 року державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі виконавчого листа № 523/19474/14-ц від 16 березня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53809203.

Позивачем, в межах виконавчого провадження № 53809203, було виплачено в повному обсязі на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості належної їй за законом 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , та державним виконавцем було складено Акт від 03 вересня 2021 року, а також закрито виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року.

Після виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року ОСОБА_2 було видано розписку про відсутність фінансових та матеріальних претензій до ОСОБА_1 .

Проте, оскільки в резолютивній частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси 15 лютого 2017 року у справі № 523/19474/14-ц року не було зазначено, що після виплати компенсації на користь ОСОБА_2 право власності на частку, яка належала ОСОБА_2 , переходить до ОСОБА_1 , нотаріусом було відмовлено в реєстрації права власності.

Тому позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, зокрема, відповідачка вважається повідомленою у відповідності до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки у поштовому повідомленні на її ім`я про розгляд судом справи 21 травня 2024 року о 09.10 год. проставлена відмітка Укрпошти про відсутність ОСОБА_2 за адресою її місця реєстрації (а.с. 74), встановленою в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено (а.с. 6).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості належної їй за законом 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , та головним державним виконавцем Тріфоновим О.Ю. було складено Акт від 03 вересня 2021 року, а також закрито виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року, про що 13 вересня 2021 року винесено постанову про закінчен6ня виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 523/19474/14-ц, виданого 16 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6, 7, 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку квартири за позивачем, суд мотивував таке ненаданням позивачем доказів в обгрунтування позовних вимог, що свідчать про виникнення у нього права власності на вказане майно.

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень

Згідно положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, встановлено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме рішенню Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року, яким між сторонами вирішено спір та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі ст. 364 ЦК України вартість її частки квартири та припинено її право власності на вказане майно.

Статтею 364 ЦК України внормовано виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Саме вказане є підставою для виникнення у іншого співвласника права власності на виділене майно у позивача.

Оскільки стягнуті з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у якості компенсації вартості належної останній за законом 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , фактично сплачені позивачем по теперішній справі, про що державним виконавцем було складено Акт від 03 вересня 2021 року, а також закрито виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року, то таке і є підставою для визнання за позивачем права власності на спірне майно у відповідності до вимог ст. 328, 364, 391 ЦК України.

13 вересня 2021 року головним державним виконавцем Тріфоновим О.Ю. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 523/19474/14-ц, виданого 16 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9).

Крім того, позивачем надано суду апеляційної інстанції та залучено останнім до матеріалів справи рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Буран Н,М., Дачненська сільська рада Одеського району Одеської області, про відмову у проведенні реєстраційної дії за заявою від 23 лютого 2024 року за реєстраційним номером 59595810 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки в рішенні Суворовського районного суду від 15 лютого 2017 року по справі № 523/19474/14-ц відсутня інформація щодо набуття права власності на частину квартири за заявником, що не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, позивач позбавлений в інший спосіб зареєструвати за собою набуте на підставі виконаного рішення суду про виплату компенсації вартості частки майна іншому співвласнику з припиненням права власності такого право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 .

Враховуючи наведену невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та допущені судом порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 21 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко