Номер провадження: 22-ц/813/3832/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пересипка Д.В.,

учасники справи: позивач позовом Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Украгазбанк», відповідачка - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Петренка В.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

12 травня 2023 року ПАТ АБ «Украгазбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , який мотивував тим, що між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Украгазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 297-08/П від 15 липня 2008 року відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 70400,00 дол. США на строк з 15 липня 2008 року по 14 липня 2038 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору.

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до суду.

12 грудня 2013 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2/1522/13211/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» суму боргу за кредитним договором № 297-08/П від 15 липня 2008 року у розмірі 92 133 (дев`яносто дві тисячі сто тридцять три) долара США 30 центів, яка складається з: строкової заборгованості по кредиту у розмірі 58 079 (п`ятдесят вісім тисяч сімдесят дев`ять) доларів США 72 цента, простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 12 124 (дванадцять тисяч сто двадцять чотири) долара США 72 цента, поточної заборгованості по процентах у розмірі 591 (п`ятсот дев`яносто один) долар США 21 цент, простроченої заборгованості по процентах у розмірі 21 337 (двадцять одна тисяча триста тридцять сім) долар США 65 центів, а також пені у розмірі 89 570 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 92 копійки, яка складається з: заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності за період з 22 серпня 2012 року по 22 жовтня 2013 року у розмірі 36 620 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять) гривень 57 копійок, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 22 серпня 2012 року по 22 жовтня 2013 року у розмірі 52 950 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 35 копійок також стягнути суму судового збору у розмірі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

З огляду на те, що відповідачкою прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 297-08/П від 15 липня 2008 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, які відповідно до розрахунку становлять 13698,83 доларів США, позивач із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 525, 526, 612, 625 ЦК України просив стягнути вказану суму на свою користь та судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 23 березня 2006 року) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, , заборгованість за кредитним договором у вигляді трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 13698 (тринадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) доларів США 83 цента.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року як ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та відмовити у задоволенні позову ПАТ «АТ «Укргазбанк».

Доводами апеляційної скарги є те, що стягнута з неї рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року у справі № 2/1522/13211/11 сума набагато перевищувала розмір кредиту, значну частину якого вона погасила, проте вона під впливом погроз невідомих осіб не оскаржувала таке рішення про стягнення з неї заборгованості, і у 2014 році погасила всю заборгованість; незрозумілим є період, за який позивач просить нарахувати 3% річних з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, стягуючи які суд не перевірив наявності у відповідачки боргових зобов`язань станом на цей період, а позивач її не довів, і є бездоказовим його твердження про невиконання рішення суду; рішення суду містить невідповідність його мотивувальної та резолютивної частини; процесуальні порушення з боку суду вбачає у ненаданні їй як користувачу електронного Суду доступу до матеріалів справи та можливості ознайомитися з ними; оскільки відповідачка не отримувала позовну заяву та не була ознайомлена з матеріалами справи, не знала, що саме і за який період з неї стягується, то не змогла подати свої аргументи з приводу пропуску позивачем строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» доводи апеляційної скарги не визнав, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи як учасник Електронного Суду, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, що у відповідності до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Украгазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 297-08/П від 15 липня 2008 року відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 70400,00 дол. США на строк з 15 липня 2008 року по 14 липня 2038 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору.

Відповідно до рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2013 року у справі № 2/1522/13211/11 з ОСОБА_1 , на користь АБ «УКРГАЗБАНК» стягнуто суму боргу за кредитним договором № 297-08/П від 15.07.2008 у розмірі 92 133 (дев`яносто дві тисячі сто тридцять три) долара США 30 центів, яка складається з: строкової заборгованості по кредиту у розмірі 58 079 (п`ятдесят вісім тисяч сімдесят дев`ять) доларів США 72 цента, простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 12 124 (дванадцять тисяч сто двадцять чотири) долара США 72 цента, поточної заборгованості по процентах у розмірі 591 (п`ятсот дев`яносто один) долар США 21 цент, простроченої заборгованості по процентах у розмірі 21 337 (двадцять одна тисяча триста тридцять сім) долар США 65 центів, а також пені у розмірі 89 570 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 92 копійки, яка складається з: заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності за період з 22 серпня 2012 року по 22 жовтня 2013 року у розмірі 36 620 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять) гривень 57 копійок, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 22 серпня 2012 року по 22 жовтня 2013 року у розмірі 52 950 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 35 копійок також стягнути суму судового збору у розмірі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

За розрахунком позивача у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту і процентів згідно рішення суду у позичальника виникла заборгованість у розмірі 13698,83 доларів США за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Доказів виконання рішення суду від 12 грудня 2013 року матеріали справи не містять.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі встановленістаттею 625 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, у відповідності дост. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати визначної судовим рішенням заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за період затримки виконання зобов`язань.

Дослідивши вказані обставини та надані на їх підтвердження докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2013 року у справі № 2/1522/13211/11 з ОСОБА_1 , на користь АБ «УКРГАЗБАНК» стягнуто суму боргу за кредитним договором № 297-08/П від 15.07.2008 у розмірі 92 133 (дев`яносто дві тисячі сто тридцять три) долара США 30 центів, доказів виконання якого немає, отже, воно є невиконаним, то у кредитора припилося право нараховувати проценти за користування кредитом на суму фактичної заборгованості, проте в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 постанова від 28 березня 2018 року).

Визначаючи розмір трьох відсотків річних, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання по виплаті позивачу грошових коштів в сумі 92 133 (дев`яносто дві тисячі сто тридцять три) долара США 30 центів на виконання судового рішення за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про такий період з огляду на межі позовних вимог, визначені позивачем з огляду на засади цивільного судочинства змагальність та диспозитивність (ст. 12, 13 ЦПК України).

Оскільки на усій території України було з 12 березня 2020 року було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), а п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Колдексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, то Банк, таким чином, звернувся з вимогою в межах строку строку позовної давності, визначивши початок виникнення зобов`язання 12 березня 2017 року.

Натомість, кінець вказаного періоду визначений позивачем як 23 лютого 2022 року з огляду на положення п. 18 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного Колдексу України, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Тому довід апеляційної скарги про необґрунтованість вказаного періоду позивачем не заслуговує на увагу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Тому, що стосується доводів апеляційної скарги про те, що значну частину кредиту відповідачка погасила, проте під впливом погроз невідомих осіб не оскаржувала таке рішення про стягнення з неї заборгованості, і у 2014 році погасила всю заборгованість, є не підтвердженим жодним належним, допустимим та достатнім доказом.

Помилковим є твердження відповідачки, що саме позивач мав довести наявність у відповідачки боргових зобов`язань, оскільки проти невиконання рішення суду заперечує саме ОСОБА_1 , яка не заявила жодного клопотання про витребування доказів у Банку про перераховані або внесені нею до каси банку готівкові кошти на виконання судового рішення. Натомість, суд з власної ініціативи докази не збирає.

Отже, наведені відповідачкою доводи щодо відсутності у неї будь-яких зобов`язань перед позивачем суперечать фактичним обставинам справи та не грунтуються на нормах закону, які відповідачем інтерпретовані на власний розсуд та користь.

Сам розрахунок 3% річних відповідачкою не оскаржується.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скаргиі в частині пропуску позивачем строку позовної давності та намагання заявити про застосування такої в суді апеляційної інстанції.

Позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно зі статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України).

Тому, за змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідачка як користувач Електронного суду була судом належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, внаслідок чого судом ухвалене заочне рішення.

Тільки неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи судом надає йому право заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц).

Відповідачка надавала пояснення в суді першої інстанції, повідомляла суд, що ніякої заборгованості перед позивачем вона не має, оскільки визначена судом сума нею була погашена на початку 2014 року, і більше вона стосунків із Банком не мала і в своїх поясненнях посилался на те, що справу призначено до судового розгляду на 11-ту 16 жовтня 2023 року, коли і було ухвалене оскаржуване рішення.

Отже, неподання відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції виключає прийняття такої на стадії апеляційного перегляду рішення, чого не спростовує намагання відповідачки стверджувати про свою необізнаність про суть заявленої до неї позовної вимоги Банку, оскільки таке спростовується текстом її пояснень до суду.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 31 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко