Провадження №2/389/999/23
Рішення

іменем України

22 травня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1 ,

встановив:

Позивач 25.12.2023 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.01.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Шляхом підписання зазначеної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він повністю проінформований про умови кредитування. На виконання умов зазначеного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 25 000 грн, а також для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Разом з тим, в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 05.12.2023 має заборгованість в сумі 77 052 грн 11 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 24 983 грн 55 коп та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 52 068 грн 56 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

Відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 05.01.2011 ним була підписана анкета-заява на оформлення і отримання зарплатної картки у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому у вказаній заяві відомості щодо встановлення кредитного ліміту відсутні. З правилами надання банківських послуг він не був ознайомлений, про що свідчить відсутність його підпису. В жовтні 2013 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» він отримав картку Универсальная Gold № НОМЕР_1 без заяви на встановлення кредитного ліміту і підпису будь-яких документів та договору з умовами надання кредитного ліміту в сумі 25 000 грн. Вказує, що позивачем до позову додано витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів, однак зазначені документи ним не підписані і матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами він був ознайомлений 05.01.2011 і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 05.01.2011 взагалі містили в собі умови в тій редакції, що додані банком до позовної заяви, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 05.01.2011. Також вказує, що банком не надано жодних доказів на підтвердження отримання ним кредитної картки.

Одночасно відповідач вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, адже банку було відомо про порушення його права з 01.06.2017, тобто після закінчення строку дії кредитної картки, однак з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише 25.12.2023, тобто більше ніж через шість років. Жодних договорів про збільшення позовної давності між ним та банком не укладалося.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказує, що підписавши анкету-заяву від 05.01.2011 відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними. Здійснюючи погашення заборгованості, відповідач прийняв умови договору, зокрема щодо нарахування відсотків. З наданої виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким відповідач користувався, а отже і отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Що стосується строків позовної давності, то представник позивача вказує на те, що відповідач шляхом підписання 05.01.2011 анкети-заяви був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тому відповідно до п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. У зв`язку з цим вважає, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Також підтвердив, що зазначена у виписці про рух коштів за даним кредитним договором операція, яка відбулася 01.11.2020 у вигляді поповнення картки на суму 1 362 937 грн 89 коп, не є погашенням відповідачем заборгованості, а відбулося одноосібне списання банком штрафних санкцій.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у їх задоволенні. Також пояснив, що 01.11.2020 ним не здійснювалася операція, яка зазначена у виписці про рух коштів, зокрема сума в розмірі 1 362 937 грн 89 коп ним на погашення заборгованості не вносилася.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.01.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання сторонами анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того підтвердив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач також зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Згідно з довідкою про видані картки, на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та 12.09.2005 видано кредитну картку «Універсальна» з терміном дії до 09/15. Надалі, 09.08.2012 на його ім`я було видано кредитну картку «Універсальна» з терміном дії до 11/15; 09.10.2013 - кредитну картку «Універсальна Gold» з терміном дії до 05/17.

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , підтверджується встановлення 09.10.2013 кредитного ліміту в розмірі 16 300 грн. Надалі, 23.01.2014, розмір кредитного ліміту було збільшено та встановлено в розмірі 25 000 грн, а 09.01.2020 кредитний ліміт скасовано (0 грн 00 коп).

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05.12.2023 становить 77 052 грн 11 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 24 983 грн 55 коп та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 52 068 грн 56 коп.

Випискою про рух коштів за договором б/н за період з 12.09.2005 до 07.12.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 до 27.07.2015 активно користувався кредитними коштами, здійснював зняття готівки та розрахунок картою в межах кредитного ліміту, а також частково вносив кошти на картковий рахунок для погашення заборгованості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної ним анкети-заяви від 05.01.2011.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

З виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач після отримання картки та встановлення 09.10.2013 кредитного ліміту користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. З аналізу наданої позивачем виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач дійсно отримував кредитні кошти в АТ КБ «ПриватБанк», користувався ними та здійснював їх погашення.

З огляду на викладене та враховуючи, що 05.01.2011 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклав з банком договір банківського обслуговування, за умовами якого 09.10.2013 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24 983 грн 55 коп.

Разом з цим, за змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 05.01.2011 процентна ставка не зазначена.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути також заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.01.2011, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витягу з Тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками у зв`язку з неузгодженням останніми процентної ставки за їх користування.

Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку лише з повернення заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, відповідач просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки банку було відомо про порушення його права з 01.06.2017, тобто після закінчення строку дії кредитної картки, однак з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише 25.12.2023.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У даній справі суд дійшов висновку, що права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту.

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В силу ч.ч.1, 5 ст.261, ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Між сторонами укладено кредитний договір у формі анкети-заяви за зразком, розробленим банком. При цьому заява позичальника не містить умов щодо сплати процентів та інших платежів після закінчення дії договору.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

У анкеті-заяві позичальника від 05.01.2011 посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Оскільки Умови та правила, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку позовної давності, тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

Згідно зі сталою судовою практикою, кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, згідно з правилами користування платіжної карткою картка діє в межах визначеного нею строку.

З виписки про рух коштів за картковим рахунком вбачається, що відповідач активно використовував картку, що підтверджує факт отримання ним цієї картки, адже в даному випадку будь-які фінансові операції позичальник не міг здійснити без кредитної карти зі встановленим на ній кредитним лімітом.

Вказане свідчить, що відповідач мав активну банківську карту, за якою користувався наданими йому Банком кредитними грошима, зі строком дії банківської карти до 05/17.

Отже, сторони у справі визначили умови щомісячного повернення кредиту, при цьому не фіксованими (ануїтетними) платежами, а залежно від залишку заборгованості, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті.

Погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами здійснюється протягом всього строку дії кредитного договору та збігається з кінцевим строком дії кредитної картки - 05/2017 року включно.

Відтак, за таким договором перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається з наступного дня після закінчення строку дії виданої банком на підставі договору №б/н від 05.01.2011 кредитної картки, з яким збігається сплив строку правомірного користування відповідачем кредитним лімітом, тобто з 01.06.2017.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом до суду звернувся тільки 25.12.2023 після спливу трирічного строку і стороною відповідача заявлено про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Позивачем не надано доказів, які б вказали на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності суду і доказів поважних причин пропуску строку звернення до суду. Договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався.

При цьому, в судовому засіданні представником позивача підтверджено факт одноосібного списання Банком 01.11.2020 з власної ініціативи 1 362 937 грн 89 коп з рахунку відповідача в якості погашення заборгованості по кредитному договору. Зазначене не свідчить про визнання відповідачем боргу і, відповідно, про переривання строку позовної давності. При цьому, що вказане вище списання відбулося поза межами позовної давності, строк якої сплив 01.06.2020.

З огляду на викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що у відповідача перед позивачем має місце заборгованість за тілом кредиту, однак позивач пропустив строк позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст.207, 256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 549, 551, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, керуючись ст.81, 141, 263, 264, 265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити.

Понесені позивачем судові витрати віднести на його рахунок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: вул.Грушевського,1«Д», м.Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 27.05.2024.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва