ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/566/24 Справа № 932/8626/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в уточненій редакції якої позивач просить суд стягнути з відповідача: борг у розмірі 45 000,00 доларів США; судовий збір у розмірі 11 350,00 грн.; витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалася на те, що надала у борг відповідачу кошти у розмірі 45 000,00 доларів США. З огляду на те, що ОСОБА_2 проігнорував вимогу щодо повернення боргу, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом (том 1 а.с. а.с.1-6, 161-162).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) борг у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч), 00 доларів США.

Також стягнуто судовий збір (том 1 а.с.221-222).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с.17-25) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оригіналу розписки написаної ОСОБА_2 він отримав у борг від ОСОБА_1 кошти у сумі 45 000,00 доларів США.

Згідно з копією вимоги від 03.08.2021 року адресованої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 висловила вимогу щодо повернення коштів отриманих ОСОБА_2 у борг в сумі 45 000,00 доларів США протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до копії накладної №217584, 04.09.2021 року ОСОБА_2 було отримано вимогу від 03.08.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Вказані висновки суду 1 інстанції є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється з підстав, встановлених договором або Законом, зокрема, шляхом виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, зобов`язання за договором не припинено ані шляхом його виконання, ані з інших підстав, встановлених Законом.

Відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо отримання позики в зазначеному розмірі, яка й до тепер не повернута позивачу, а тому договір повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Відповідач в порушення вимог ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надав доказів та не вказав на них під час розгляду справи щодо припинення зобов`язання його виконанням, проведеним належним чином, не спростував розмір заборгованості, як і не надав доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем, а тому суд обґрунтовано стягнув суму боргу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду 1 інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта з приводу безпідставності висновку суду 1 інстанції щодо отримання грошових коштів відповідачем, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з оригіналу розписки (а.с.160) відповідач отримав у борг у позивача 45 000,00 доларів США.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою ВСУ в Постанові від 11.11.2015 року за № 6-1967цс15.

Апелянт до суду апеляційної інстанції подав заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, однак до зали судового засідання для вирішення питання щодо призначення експертизи не з`явився, що унеможливило відібрання у нього зразків підпису та, відповідно, призначення експертизи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що він не підписував вказану боргову розписку та не отримував кошти, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом на підтвердження своїх заперечень не надано належних та допустимих доказів, а тому такі посилання є не обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: