Номер провадження: 22-ц/813/4114/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі судді Чернявської Л.М. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ОСОБА_3 про стягнення збитків та коштів за порушення грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в :

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення збитків та коштів за порушення грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі та заборонити державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна 1/2 частини квартири, реєстраційний номер 101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 та іншим особам розпоряджатись у будь-який спосіб нерухомим майном 1/2 частиною квартири, реєстраційний номер 101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у т.ч. заборонити укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов`язаннями; укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, шляхом укладання договорів або договорів про внесення змін до діючих договорів, до набрання рішення суду законної сили.

Доводами апеляційної скарги є неврахування судом того, що предметом розгляду по справі є стягнення з ОСОБА_2 частини вартості автомобіля HONDA CIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , право власності на частину якого було визнано на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року та 3% річних й інфляційні втрати, які поніс Позивач за весь час з моменту продажу Відповідачем без його відома його 1/2 частини автомобіля, а саме за період з 04 червня 2020 року по 30 червня 2023 року. Також стягнення збитків понесених Позивачем у зв`язку з користуванням Відповідачем частиною його квартири, яка належить останньому на праві власності та проживання в цій частині без згоди Позивача, а саме в період з 06 лютого 2020 року по 30 червня 2023 року. Отже, загальна сума позовних вимог становить 2 732 080,20 грн.

Значна ціна позову у разі задоволення такого має бути забезпечена шляхом обмеження відповідачку вчиняти реєстраційні дії з належної їй на праві власності квартири, а враховуючи приховання останньою від позивача факт продажу автомобіля, є всі підстави вважати, що так само відповідачка має розпорядитися і квартирою, і в такому разі виконання рішення не призведе до ефективного захисту його порушених прав, оскільки остання не працює офіційно, є інвалідом дитинства.

Забезпечення позову у вказаний спосіб не позбавить відповідачку володіти та користування цим майном.

Вказані заходи мають тимчасовий характер і діють виключно до виконання рішення суду.

Помилковим є висновок суду про недоведеність позивачем доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна на користь третіх осіб, та що в заві не вказано про реальну небезпеку, оскільки згідно відомостей з сайту Кварторг та Obyava відповідачка розмістила оголошення про реалізацію квартири сторін, про що позивачем надані відповідні докази.

Крім того, судом необґрунтовано не прийнято наданий позивачем висновок про вартість об`єкта оцінки квартири, щодо якої просить вжити заходи забезпечення позову, оскільки такий підтверджує співмірність заяви про забезпечення позову до заявлених вимог, а тому суд мав можливість дослідити питання збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися до судового засідання, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв?язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказала таке: "Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою прозабезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Предметом позову по теперішній справі є стягнення позивачем ОСОБА_1 з відповідачки ОСОБА_2 збитків та коштів за порушення грошового зобов`язання, суму якого позивачем визначено у загальному розмірі 2 732 080,20 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 обґрунтовував таке реальними побоюваннями щодо можливості відповідачки належним їй нерухомим майном за умови відсутності у неї інших доходів для виконання можливого рішення суду, а також відповідністю вартості майна, щодо заборони на вчинення дій з яким ставиться питання, та ціні позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що вказана заява є безпідставна, ґрунтується на припущеннях, без посилання на конкретні обставини та докази, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки сторони є власниками у рівних частках по квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відсутності доказів наміру відповідачки відчужити таку нерухомість, відсутності будь-яких фактичних даних та підтверджуючих їх документів стосовно співмірності заяви про забезпечення позову до заявлених позивачем вимогам.

Суд зазначив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а також врахував, що під час оцінки зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, та відсутності достатньої обґрунтованості для забезпечення позову.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність безпосереднього зв`язку заяви про забезпечення позову із предметом позову, оскільки таким є стягнення коштів, у той час, коли заходи забезпечення позову стосуються нерухомого майна.

Крім того, таке майно перебуває у спільній частковій власності сторін відповідно до Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої сторони є співвласниками у рівних частках по квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 181).

Вказані частки є ідеальними.

Доказів виділення таких часток в натурі або поділу майна відповідно до ідеальних часток співвласників матеріали справи не містять.

Здійснення права спільної часткової власності регулюється главою 26 Розділу 1 «Право власності» Книги третьої ЦК України, відповідно до ст. 361, 362 ЦК України якого співвласник має право самостійно розпорядитися своєю частковою у праві спільної часткової власності, але з урахуванням переважного права купівлі у такому праві іншими співвласниками.

За таких обставин будь-яке здійснення відчуження належної відповідачці нерухомого майна, передача такого майна в іпотеку, тощо унеможливлене поза обізнаністю та у передбачених законом випадках процедурою попередньої узгодженості позивача.

Тому для правильного вирішення вказаного процесуального питання не має значення намагання позивача довести намір відповідачки змінити юридичну долю квартиру в цілому, оскільки такі повноваження у неї за законом відсутні за умови відсутності згоди на таке позивача.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 щодо заборони відповідачці укладати з третіми особами правочинів, спрямованих на передачу належної їй частки в квартирі в найом, користування, управління шляхом укладання договорів, які не потребують нотаріального посвідчення, то таке забезпечення позову не є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення збитків та коштів за порушення грошового зобов`язання та по справі відсутні докази того, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача.

Як помилковим є і трактування позивачем вимог співмірності заходів забезпечення позову, оскільки під таким слід розуміти не відповідність ціни позову та вартості забезпечувального об`єкту, на підтвердження чого він надавав висновок щодо вартості об`єкта оцінки вищезазначеної квартири, оскільки співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Такого по справі не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко