Єдиний унікальний номер судової справи: 473/3751/24
Номер провадження: 22-ц/812/1371/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Локтіонової О.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді - Ротар М.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту мобінгу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати факт мобінгу (цькування) у період з травня 2021 року по березень 2024 року, що здійснюється навмисно інструктором з плавання комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Горицьким Р.М. по відношенню до неї, шляхом численних публікацій на сторінках соціальних мереж, Вайбер групах, які дискредитують її як директора, як жінку та громадянку.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків.

Наступною ухвалою того ж суду від 22 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту мобінгу (цькування) на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України повернено як неподану.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки позивачкою ОСОБА_1 у встановлений законом строк недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 11 липня 2024 року не усунуті, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність процесуальним нормам, просила ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відкрити провадження у справі за її позовом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказані обставини розгляд даної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвалу суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила визнати факт мобінгу (цькування) у період з травня 2021 року по березень 2024 року, що здійснюється навмисно інструктором з плавання комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Горицьким Р.М. по відношенню до неї, шляхом численних публікацій на сторінках соціальних мереж, Вайбер групах, які дискредитують її як директора, як жінку та громадянку.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано п`ятиденний строк, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначав про те, що позивачкою не викладені обставини на обґрунтування позовних вимог про встановлення факту мобінгу та не зазначені докази на обґрунтування вимог в частині поняття мобінгу та до його об`єкту. Крім того, не зазначено, які саме дії (бездіяльність) відповідача сприймаються позивачем окремо як мобінг, а які як дискримінація.

На виконання ухвали суду, 18 липня 2024 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків та додано позовну заяву в новій редакції з копіями документів на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту мобінгу (цькування) на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України повернено як неподану.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою станом на 22 липня 2024 року недоліки позовної заяви вказані в ухвалі Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року не усунуті.

Однак, погодитись в повній мірі з таким висновком суду колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (абзац перший частини першої статті 185 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_1 виклала в заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують ці обставини та надала докази, які вважала за потрібне надати суду для розгляду спору.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням, не є підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфре де ла Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні в справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права ОСОБА_1 на судовий захист.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене та з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права позивачки на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді Т.М. Базовкіна

О.В. Локтіонова

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.