Справа № 132/1653/21
Ухвала

Іменем України

15 липня 2024 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді - СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РЯБІШИНІЙ Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредити готівкою», ОСОБА_2 про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із заявою про заміну стягувача з ТОВ «Кредити готівкою» на його правонаступника ОСОБА_1 , в справі № 132/1653/21 (номер провадження 2/132/552/21) за позовом ТОВ «Вендор-Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Заява мотивована тим, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22.10.2021 року у справі № 132/1653/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вендор-Фінанс» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року, за період з 18.10.2017 року по 15.04.2021 року в розмірі 64542грн.16коп., та судовий збір у розмірі 2270грн.00коп. На виконання судового рішення виданий виконавчий лист, на підставі якого, постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. від 04.02.2022 року, відкрите виконавче провадження № 68498851, з його примусового виконання. 05.09.2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» укладено Договір факторингу № 1-09Ф, за умовами якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило, а ТОВ «Кредити готівкою» набуло право вимоги, зокрема за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ). Вподальшому, 12.12.2023 року між ТОВ «Кредити готівкою» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір № 12122023 відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» набуло право вимоги, зокрема за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ). Після цього, 13.12.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» та ОСОБА_1 укладено Договір № 13122023/1 відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_1 набув право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ). Отже, ОСОБА_1 набув право грошової вимоги відносно боржника ОСОБА_2 .

Заявник, заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи. ОСОБА_1 просить розглянути заяву за його відсутності.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

За наведених судом обставин, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу у судовому засіданні за відсутності заявника, заінтересованих осіб, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали заяви, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом достеменно встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22.10.2021 року у справі № 132/1653/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вендор-Фінанс» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року, за період з 18.10.2017 року по 15.04.2021 року в розмірі 64542грн.16коп., та судовий збір у розмірі 2270грн.00коп.

На виконання судового рішення виданий виконавчий лист, на підставі якого, постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. від 04.02.2022 року, відкрите виконавче провадження № 68498851, з його примусового виконання.

05.09.2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» укладено Договір факторингу № 1-09Ф, за умовами якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило, а ТОВ «Кредити готівкою» набуло право вимоги, зокрема за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ).

12.12.2023 року між ТОВ «Кредити готівкою» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір № 12122023 відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» набуло право вимоги, зокрема за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ).

13.12.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» та ОСОБА_1 укладено Договір № 13122023/1 відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_1 набув право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту ВН23-00118 від 11.10.2017 року (боржник ОСОБА_2 ). Отже, ОСОБА_1 набув право грошової вимоги відносно боржника ОСОБА_2 .

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), однак згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до положень статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заміна кредитора у зобов`язанні відповідно до статті 512 ЦК України відбувається шляхом: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно із частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд за заявою сторони, заінтересованої особи, державного або приватного виконавця замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та підтверджено позицією Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 та від 15 травня 2019 у справі № 370/2464/17.

З огляду на вищевикладене, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Також слід зазначити, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява № 183571/91», ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

За вказаних обставин звернення правонаступника із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про заміну стягувача його правонаступником є обґрунтованою та доведеною й підлягає задоволенню.

Керуючись ст.442 ЦПК України, ст.ст. 11, 512, 514 ЦК України, ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредити готівкою», ОСОБА_2 про заміну стягувача у виконавчому провадженні задовольнити.

Замінити стягувача з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредити готівкою» на його правонаступника ОСОБА_1 , в цивільній справі № 132/1653/21 (номер провадження 2/132/552/21) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати учасникам справи для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання її повного тексту. У разі, якщо ухвала суду не була вручена у день її складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя