ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 632/462/23
Номер провадження 22-ц/818/2164/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

представника позивача адвоката Моісеєнко О. О.,

представника відповідача адвоката Аскреткова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2024 року в складі судді Библіва С.В. у справі № 632/462/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Первомайський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Первомайський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментам.

Позов мотивовано тим, що на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-Н-114 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Починаючи з липня 2016 року син проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні.

Проте, весь цей час аліменти на корить ОСОБА_3 на підставі вказаного судового рішення продовжують нараховуватись, у зв`язку з чим станом на лютий 2023 року заборгованість по аліментам становить 176 937,99 грн.

Посилаючись на вказані обставин ОСОБА_2 просив звільнити його від сплати аліментів з 01 квітня 2023 року, які стягуються з нього на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-Н-114 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також звільнити його від заборгованості по аліментам за вказаним судовим наказом, яка утворилася за період 01 липня 2016 року по 31 березня 2023 року.

01 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги просила залишити без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-Н-114/2010 з 01 квітня 2023 року.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах по виконанню судового наказу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-Н-114/2010 за період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 858,88 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки син ОСОБА_4 проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні з липня 2016 року по квітень 2023 року, наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів за вказаний період.

19 квітня 2024 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Аскретков Артем Вячеславович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які за положеннями сімейного законодавства можуть бути підставами для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

У 2017 році ОСОБА_2 звертався з аналогічними вимогами з позовом про звільнення від сплати аліментів та заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10 січня 2018 року по справі № 632/1364/17 вказаний позов було залишено без задоволення.

30 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Моісеєнко Оксана Олексіївна подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду просив залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що з 2016 року дитини проживає з ним, що є суттєвою зміною обставин та підставою для звільнення від сплати аліментів.

У письмових поясненнях, наданих під присягою ОСОБА_4 зазначав, що після розірвання шлюбу між батьками з 2016 року і до тепер він проживав разом з батьком, який утримував його та піклувався про нього.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Аскреткова А. В., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Моісеєнко О. О., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-Н-114 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 вересня 2010 року і до повноліття дитини (а.с.13).

Відповідно висновку «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 », складеного 13 вересня 2017 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області 01 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до комісії з заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом з ним за адерсою його реєстрації: АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що дитина з липня 2016 року фактично мешкає разом з ним, мати дитини ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На засіданні комісії ОСОБА_2 пояснив, що на даний час разом з сином та новою сім`єю він проживає в м. Харків, оскільки це житло не постійне, просив визначити місце проживання за місцем своєї реєстрації. За результатами розгляду заяви, орган опіки та піклування вважав за доцільне встановити місце проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно з відповіддю № 115 від 20 березня 2023 року КНП «МІСЬКА ДИТЯЧА ПОЛІКЛІНІКА № 7» Харківської міської ради, ОСОБА_4 з серпня 2016 року перебуває на обліку фахівців цього закладу. За час спостереження станом здоров`я сина піклувався його батько ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до відповіді Харківської загальноосвітньої школи № 128 ОСОБА_4 навчався у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №128 Харківської міської ради Харківської області з 08 серпня 2016 року по 12 червня 2020 року. На момент навчання в закладі освіти дитина фактично проживала з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_2 опікувався навчанням сина, відвідував батьківські збори, підтримував тісний зв`язок з класним керівником та адміністрацією закладу освіти. Мати ОСОБА_3 за період навчання сина у школі жодного разу не з`явилася (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість з аліментів станом на лютий 2023 року становить 176937,99 грн (а.с. 8-9).

Згідно з Довідкою Харківського автотранспортного фахового коледжу від 27 лютого 2023 року ОСОБА_4 навчається на 3 курсі денного відділення з 01 вересня 2020 року. Дата закінчення навчання - 10 червня 2024 року (а. с. 17).

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Первомайської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів залишено без задоволення (а.с. 122 - 124).

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 .

За змістом частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У частині 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що син сторін проживає разом з батьком з 2016 року, що не спростовано відповідачкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення стягнення аліментів та звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів, яка утворилась з 2016 року по 2023 рік.

Доводи відповідачки, що у 2018 році ОСОБА_6 вже було відмовлено у задоволенні позову за недоведеністюне свідчить про необґрунтованість даного позову, оскільки позивач не позбавлений права повторного звернення до суду за наявності інших доказів.

Також суд враховує, що позивачкою не було надано доказів на те, що дитина протягом спірного періоду проживала разом з нею та вона несла витрати на утримання сина.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2024року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 липня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина