Справа № 698/225/24
Провадження № 2/698/128/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 травня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Гончар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

До Катеринопільського районного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яка мотивована тим, що 05.10.2023 року він з відповідачем уклали договір позики грошових коштів в розмірі 100 000 гривень, про що було складено розписку, у якій останній взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 13.02.2024 року. У визначений договором позики строк відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, від спілкування з позивачем ухиляється.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов укладеного договору позики та ігнорування останнього можливості вирішити спір в позасудовому порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 100 000,00 грн., а також судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 2000,00 грн. та судового збору у розмірі 1211,20 грн..

Ухвалою суду від 18.03.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило у зв`язку із чим, суд, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приписами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Також, Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказав, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки».

Судом встановлено, що 05.10.2023 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів, про що відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до змісту якої він отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 100 000 гривень із зобов`язанням повернення позичених грошових коштів в повному обсязі до 13.02.2024 року. Розписка містить дату складання 05.10.2023 року та підпис ОСОБА_2 , а також кінцевий термін повернення позики 13.02.2024 року.

Позивачем шляхом надання до суду оригіналу розписки відповідача підтверджено, як факт укладення договору позики грошових коштів, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, що свідчить про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики.

Згідно вимог ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначаються, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, з огляду на подання позивачем до суду боргового документа, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 100 000 гривень боргу за розпискою станом на дату ухвалення рішення у справі.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували надані позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, відповідачем не надано. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд дійшов до переконання, що визначена заборгованість відповідача перед позивачем по вказаній розписці є підтвердженою матеріалами справи, а тому вимоги позивача про стягнення боргу підлягають задоволенню.

Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, наявність у позивача оригіналу боргової розписки, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 100 000 гривень.

Щодо стягнення з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За правилом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Судом встановлено, що ордером на надання правничої (правової) допомоги від 11.03.2024 р. підтверджено повноваження адвоката Колісника С.М. з надання правової допомоги ОСОБА_1 у Катеринопільському районному суді Черкаської області на підставі договору про надання правової допомоги № 11-03/24 від 11.03.2024 року.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано розрахунок витрат на правничу допомогу від 11.03.2024 року, згідно з яким адвокатом Колісником С.М. надано професійну правничу допомогу ОСОБА_1 наступного характеру: вивчення документів, опрацювання законодавства та судової практики 2 години 1000 грн., підготовка позовної заяви 2 години 1000 грн..

Згідно квитанції АТ «Ощадбанк» від 08.03.2024 року ОСОБА_1 сплатив 2000 грн. ОСОБА_3 згідно договору про надання правничої допомоги від 11.03.2024 року.

Отже, позивач документально довів, що він поніс витрати у розмірі 2000 грн. на правову допомогу, а саме: надав ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір на правову допомогу, платіжний документ про оплату таких послуг, розрахунок витрат на правничу допомогу, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн..

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп..

Керуючись, ст.ст. 23, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. та судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Лазаренко