Справа №707/624/24
Провадження №2/707/465/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2024 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря Костроміної Л.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, а також за участю Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, -
1.Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. ОСОБА_2 звернувся через свого представника до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, при цьому шлюб було розірвано 08.11.2017. У сторін є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачкою дитина постійно проживає з позивачем. Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 979 від 23.11.2023 визначено місце проживання дитини з позивачем.Відповідачка не виконує своїх обов`язків по утриманню їх спільної дитини, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться розвитком, здоров`ям, формуванням світогляду. На підставі викладеного, позивач звернувся з цим позовом до суду та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
1.2. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які викладені у позові.
Позивач в судовому засіданні 06.05.2024 додатково пояснив, що він розійшовся з відповідачкою, у них погані стосунки. Відповідачка безвідповідально в минулому ставилася до необхідності надання дозволу дитини на виїзд за кордон, внаслідок чого зривалися поїздки дитини за кордон. Відповідачка приділяє мало часу дитині, нечасто телефонує їй. Одного разу відповідачка все ж таки дала дозвіл на виїзд дитини за кордон і вони з`їздили в Єгипет. Він не міг перевести дитину з кадетської школи, оскільки в кадетській школі дитина перебуває з 8 ранку до 7 вечора і це було добре, тому що це унеможливлювало ситуацію, за якої дитину забере мати. Він побоюється, що якщо дитину забере мати, то дитина знову буде «лазити по гаражах», як це вже було, коли дитина була у матері.
Відповідачка в судовому засіданні присутня не була, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзиву не надала.
Представник Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей вказаної адміністрації в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі.
1.3. В судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 під час з`ясування її думки пояснила, що їй 13 років, вона навчається в 7 класі школи № 203 у м. Києві, їй подобається школа. До цього, тобто до 7 класу, вона навчалася в кадетському корпусі № 23. Вона проживає в місті Києві у будинку з батьком та його дружиною. У неї є своя кімната, де є усе необхідне. Вона відвідує спортивний гурток з черлідингу 4 рази на тиждень. Вона розуміє необхідність подання цього позову так, що цей позов потрібен, щоб її мати не могла опікуватися нею. Її мати знаходиться десь у Чехії, адреси вона не знає, проте знає її номер телефону. Мати періодично телефонує, десь раз на 2-3 місяці, останній раз мати телефонувала їй приблизно в кінці квітня 2024 року. Під час цієї розмови мати образилась на неї за те, що вона підтримує позбавлення її батьківських прав. Особисто вона бачила мати останній раз улітку минулого чи позаминулого року, коли вона та мати 3-4 дні жили у батьків матері в місті Черкаси. Після цього мати знову поїхала за кордон. Грошей їй мати не перераховує, але вона та батько не просять у неї грошей. Вона вважає, що її мати треба позбавити батьківських прав, тому що вона поїхала за кордон з 2019 року. Вона бачилась з мамою один раз за чотири роки, мати каже, що не може приїжджати частіше. Мати нещодавно у квітні 2024 року прислала з-за кордону цукерки та одяг, це було вперше за 4 роки.
1.4. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представниця позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачки. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачки, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Київ, про що 07.10.2010 зроблено відповідний актовий запис № 1933. Батьком дитини записаний ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_5 .
Згідно з розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 979 від 23.11.2023 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4 визначено як « ОСОБА_6 ». Рішення суду набрало законної сили 22.12.2017.
З копії акту обстеження умов проживання від 17.10.2023, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_2 , 1984 р.н. (батько), ОСОБА_7 , 1991 р.н. (дружина), ОСОБА_4 , 2010 р.н. (донька). Дитині створені необхідні умови для життя та розвитку. ОСОБА_8 виявила бажання проживати разом з батьком.
З характеристики без дати, виданої Спеціалізованою авіаційно - технологічною школою № 203, вбачається, що ОСОБА_4 навчається в спеціалізованій авіаційно - технологічній школі № 203 з сьомого класу. Дитина виховується в неповній сім`ї, проживає з татом та його дружиною. Мати - ОСОБА_3 , з донькою не проживає, донькою не цікавиться. Дитиною цікавиться лише батько ОСОБА_2 , який спілкується з класним керівником по телефону та особисто приходить до школи.
З характеристики без дати, виданої тренером ГО «Федерація черліденгу Києво-Святошинського району», вбачається, що ОСОБА_4 є спортсменкою ВФЧ з вересня 2021 року та тренується у спортивному клубі «Актив Чер». За час перебування у клубі зарекомендувала себе як сумлінна і дисциплінована спортсменка. ОСОБА_8 відвідує систематично тренування і змагання у супроводі свого батька. Мати ОСОБА_8 не бачили та остання не була присутня на змаганнях та тренуваннях.
Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.05.2024 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 05.09.2022 виїхала з України через пункт пропуску Шегині, 02.08.2023 повернулася в Україну через пункт пропуску Шегині та 13.08.2023 виїхала з України через пункт пропуску Краківець.
2.2. З висновку Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування № 106-4364 від 27.05.2024 вбачається, що вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її доньки ОСОБА_4 .
В обґрунтування вищенаведеного висновку вказано, що дитиною в школі цікавиться лише батько, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_8 пояснила, що вона підтримує позов про позбавлення батьківських прав, з мамою фактично не спілкується, почала жити з батьком з 2019 року, мати не давала їй дозвіл на виїзд за кордон.
3. Релевантні джерела права
3.1. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
3.2. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
3.3. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
4. Оцінка доказів та аргументів сторін
4.1. На думку суду, позбавлення батьківських прав, як вірно вказано у вищезазначеній постанові Верховного Суду, є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках та виключно тоді, коли невиконання батьківських обов`язків зумовлено винною, усвідомленою поведінкою одного з батьків, що негативно впливає на фізичний, духовний, психологічний розвиток дитини як складові її виховання.
Зі змісту позовної заяви, пояснень позивача, представника позивача та пояснень дитини сторін видно, що необхідність звернення до суду з цим позовом пов`язується з наступними обставинами:
- відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у вихованні дитини, приділяє мало часу дитині, нечасто телефонує їй;
- відповідачка безвідповідально в минулому ставилася до необхідності надання дозволу дитини на виїзд за кордон, внаслідок чого зривалися поїздки дитини за кордон;
- дитина ображена на мати за те, що мати поїхала за кордон та живе там з 2019 року.
Оцінюючи вищенаведені аргументи суд зазначає, що дитина сторін та позивач в судовому засіданні підтвердили, що вони не потребують та не вимагають матеріальної допомоги від відповідачки на утримання дитини. Позивач не звертався з позовом про стягнення аліментів з відповідачки. Отже, відсутність матеріальної допомоги на утримання дитини з боку відповідачки з урахуванням відсутності потреби у такій допомозі не свідчить про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її доньки.
Стосовно часу, який відповідачка витрачає на спілкування з дитиною, суд зазначає, що дитина сторін в судовому засіданні вказала, що відповідачка телефонує їй з-за кордону раз на 2-3 місяці, останній раз мати телефонувала їй приблизно в кінці квітня 2024 року. Влітку минулого чи позаминулого року дитина та мати 3-4 дні жили у батьків матері в місті Черкаси, після чого мати знову поїхала за кордон. Суд зауважує, що вказаний час для спілкування з дитиною дійсно є обмеженим і відповідачка могла би приділяти більше часу для такого спілкування. З іншого боку суд враховує, що відповідачка з 05.09.2022 знаходиться за кордоном України (крім періоду з 02 по 13 серпня 2023 року) та продовжує проявляти інтерес до дитини шляхом регулярного дистанційного спілкування. Крім того, дитина сторін в судовому засіданні вказала про надіслання відповідачкою у квітні 2024 року з-за кордону цукерок та одягу вперше за 4 роки. Вказані обставини, на думку суду, знову таки свідчать про наявність у відповідачки інтересу до життя своєї дитини.
Стосовно аргументу про те, що відповідачка безвідповідально ставилася до необхідності надання дозволу дитини на виїзд за кордон, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка відмовляла у таких виїздах дитини за кордон або ігнорувала звернення позивача чи дитини з приводу надання такого дозволу. Крім того, відповідно до абзацу 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 зі змінами та доповненнями, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Тобто, станом на час розгляду справи згода відповідачки на виїзд дитини за кордон не є абсолютно необхідною.
Образа дитини на мати за те, що мати проживає за кордоном, є зрозумілою. Суд погоджується з тим, що мати могла би приділяти дитині більшу увагу, частіше спілкуватися з дитиною дистанційно, частіше надсилати подарунки для дитини в Україну та, за наявності можливості, частіше відвідувати дитину в Україні. Разом з тим, факт проживання відповідачки за кордоном та зумовлений цим малий обсяг спілкування з дитиною є вкрай недостатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав. Суд вважає, що жінка не може бути позбавлена батьківських прав лише за те, що під час повномасштабної війни в Україні проживає за кордоном України та недостатньо часто спілкується з дитиною, яка в свою чергу проживає в Україні під опікою та наглядом батька.
Суд також враховує позицію позивача, який в судовому засіданні фактично висловив застережливе ставлення до можливості матері спілкуватися з дитиною. Зокрема, з пояснень позивача видно, що він не переводив дитину з кадетської школи до іншої школи, оскільки навчання в кадетській школі тривало до 7 вечора і це унеможливлювало ситуацію, за якої дитину забере мати. Крім того, позивач висловив побоювання, що при спілкуванні з матір`ю дитина знову буде «лазити по гаражам». При цьому суд враховує, що позивач знав про перебування матері дитини за кордоном та її об`єктивну неможливість забрати дитину після школи, проте все одно висловлював вищенаведені побоювання. Отже, вказані пояснення позивача, на думку суду, свідчать про наявність у нього бажання створити обмеження у спілкуванні дитини з матір`ю, в тому числі шляхом подання цього позову, не дивлячись навіть на факт перебування матері за кордоном України.
4.2. На підставі ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне не погодитися з висновком Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її доньки ОСОБА_4 . Суд вважає, що вищенаведений висновок є необґрунтованим з огляду на таке.
В обґрунтування вищенаведеного висновку вказано, що дитиною в школі цікавиться лише батько, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_8 пояснила, що вона підтримує позов про позбавлення батьківських прав, з мамою фактично не спілкується, почала жити з батьком з 2019 року, мати не давала їй дозвіл на виїзд за кордон.
Отже, в основу висновка органу опіки про доцільність позбавлення особи батьківських прав покладено той факт, що мати не відвідує місце навчання дитини, не спілкується з дитиною, не давала дитині дозвіл на виїзд за кордон. Разом з тим, суд вже вказував у цьому рішенні, що відсутні докази відмови відповідачки у наданні дозволу на виїзд за кордон дитини.
Неможливість відповідачки відвідувати місце навчання дитини зумовлена тим, що відповідачка щонайменше з вересня 2022 року проживає за кордоном України. Відсутність спілкування відповідачки та дитини спростовується поясненнями самої дитини. І хоча таке спілкування дійсно є обмеженим та недостатнім, проте сам факт спілкування свідчить про наявність у відповідачки інтересу до життя дитини.
4.3. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позивачем та його представником не було надано достатніх доказів свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та доказів того, що таке ухилення настільки негативно впливає на розвиток дитини, що відповідачку слід позбавити батьківських прав. Крім того, суду не було надано достатніх та переконливих доказів того, що мати є особою, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку і що позбавлення матері батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.
Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити.
5. Розподіл судових витрат та інші процесуальні питання
5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 27.02.2024 про сплату судового збору у сумі 1211 грн. 20 коп. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, суд не вбачає судових витрат, які підлягають розподілу.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення у повному обсязі складено ті підписано 31 травня 2024 року.

Суддя Д. Б. Баронін