Справа № 278/3095/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що є непрацюючим пенсіонером похилого віку та потребує матеріальної допомоги, однак його повнолітній син ОСОБА_2 свій обов`язок по його утриманню не виконує. Позивач вказав, що потреба у матеріальній допомозі йому полягає у тому, що він не має можливості забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання у зв`язку із низьким розміром пенсії.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дні подачі позову до суду і довічно.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 19).

Відповідачем подано заяву про часткове визнання позову (а.с. 22), у якій просить стягнути з нього на користь його батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/5 частки з його доходів, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і довічно.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 (а.с. 9).

Позивачу встановлена інвалідність ІІ групи (а.с. 10); крім того останній є пенсіонером (а.с. 11).

Також позивачем до позовної заяви долучено копії медичної документації (а.с. 12-15).

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов:

- походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

- непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю);

- потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто закцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховують при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Враховуючи наявність у матеріалах справи пенсійного посвідчення позивача та довідки МСЕК, з якого вбачається те, що він має інвалідність ІІ групи (а.с. 10, 11), суд вважає доведеність того факту, що останній є непрацездатною особою.

Однак, позивачем не надано жодних доказів, на підставі яких можливо було б установити потребу останнього у матеріальній допомозі.

Напроти, як зазначає позивач, він отримує пенсію, і це підтверджується копією пенсійного посвідчення, у зв`язку із встановленням йому інвалідності, отже забезпечений прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність.

Проте, враховуючи, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не надано доказів, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі зазначеному у позові, а відповідач у поданій заяві заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання батька у розмірі 1/4 частки доходів, однак погоджувався сплачувати їх у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), суд вважає позовні вимоги безпідставно завищеними і задовольняє їх частково в розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з для подачі позовної заяви та довічно.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 84, 181, 182, 184, 191 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 03.06.2024 року, та довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О. М. Дубовік