Ухвала

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 756/9940/21

провадження № 61-2696св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А.С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В.М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Служба автомобільних доріг у Луганській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Луганській області на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Ігнатченко Н. В., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Луганській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позов обґрунтований тим, що з 12 грудня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював на посаді заступника начальника з ремонту, експлуатаційного утримання автомобільних доріг, а з 27 травня 2019 року - заступника начальника із розвитку доріг.

Усупереч Положенню про преміювання працівників Служби автомобільних доріг у Луганській області (додаток № 4 до колективного договору на 2020-2022 роки) йому не виплачувалась премія за відсутність порушень трудової та виробничої дисципліни; у 2020 році та протягом шести місяців 2021 року безпідставно не нараховувалась доплата у розмірі 20 % посадового окладу за почесне звання «Заслужений працівник промисловості України»; не повністю виплачена грошова компенсація за оренду житла, призначена наказом начальника Служби автомобільних доріг від 09 жовтня 2020 року № 265.

За його розрахунками заборгованість за невиплаченою додатковою заробітною платою за період з 01 січня 2020 року до 02 червня 2021 року становить 531 400,00 грн.

01 березня 2021 року він отримав попередження про наступне вивільнення, в якому зазначалося, що відповідно до наказу відповідача від 26 лютого 2021 року № 51 «Про введення нової структури та внесення змін до штатного розпису» з 01 березня 2021 року займана ним посада підлягає скороченню. Протягом наступних двох місяців йому не було запропоновано жодної альтернативної посади і 05 травня 2021 року, у перший день виходу на роботу після хвороби, відповідач видав наказ № 12-вк про звільнення його із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Просив визнати його звільнення з посади заступника начальника з розвитку доріг Служби автомобільних доріг у Луганській області з 02 червня 2021 року незаконним і поновити на цій посаді з 02 червня 2021 року; стягнути з відповідача на його користь заборгованість із додаткової заробітної плати в розмірі 531 400,00 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу в розмірі 6 075,00 грн та судовий збір у розмірі 5 614,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач дотримався встановленого КЗпП України порядку вивільнення працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, порушень при преміюванні позивача не встановлено; чинний у Службі автомобільних доріг у Луганській області колективний договір на 2020-2022 роки не передбачав здійснення доплат та надбавок за інші почесні звання, окрім звання «Почесний дорожник»; виплата позивачу компенсації за орендоване житло, враховуючи час надання ним необхідних для такої компенсації документів, відповідач правомірно здійснював, починаючи з вересня 2020 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року в частині відмови у поновленні на роботі і стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено нове, яким позов в цій частині задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з розвитку доріг Служби автомобільних доріг у Луганській області із 02 червня 2021 року. Стягнено із Служби автомобільних доріг у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 198 000,00 грн, судовий збір - 1 980,00 грн та витрати на правничу допомогу - 2 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача премії, доплати до посадового окладу та компенсації за оренду житла, одночасно встановив порушення відповідачем визначеного статтями 40, 492 КЗпП України порядку звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Зокрема, на час звільнення позивача у штатному розписі відповідача були вакантні посади, які він міг би обійняти з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи, жодна з яких не була йому запропонована.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2023 року Служба автомобільних доріг у Луганській області направила засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, просила її скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неналежно дослідив докази у справі, безпідставно взяв до уваги лист Державної служби з питань праці від 01 жовтня 2021 року, не врахував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 520/17947/18, помилково вважав, що на підприємстві відповідача були вакантні посади, які позивач міг обійняти з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи на час звільнення.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі за цим позовом становить 561 400,00 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (станом на 01 січня 2023 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на випадки, визначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Отже, Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у справі незначної складності та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги, хоча і містять посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг у Луганській області на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг у Луганській області на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Луганській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська