17.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/9126/24
Номер провадження 2-н/205/385/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дорошенко Г.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Індюкової Т.В. про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В інтересах ОСОБА_1 до суду звернулась адвокат Індюкова Т.В. із заявою про видачу судового наказу з вимогою стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

На виконання цих вимог судом отримано з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь №688165 від 11.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 , з 23.05.1996 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак вказана справа підсудна Ленінському районного суду м. Дніпропетровська, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування) боржника охоплюється територіальною юрисдикцією (підсудністю) вказаного органу судової влади.

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, долучені до неї докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, виходячи з такого.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог Цивільним процесуальним кодексом України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Як визначено ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

У розумінні ч.ч.3, 5 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно зі ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України, у тому числі, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Положеннями ст.163 ЦПК України чітко регламентовано вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими, та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник пред`явив вимогу, передбачену п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вимоги заяви його представник мотивувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 16.05.2015, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2019 у справі №205/3913/2019 було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На цей час заявник ОСОБА_1 самостійно утримує сина, проживає з сином та виховує його, зазначаючи, що матір не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що обумовило звернення ОСОБА_1 до суду.

Відповідно до ч.2 ст.160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що витяг із реєстру територіальної громади - це документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Представником заявника на підтвердження викладених обставин в обґрунтування вимог щодо стягнення аліментів надано копії таких документів: паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 , паспорта громадянина України у формі ID-картки та реєстраційного номеру облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2019 у справі №205/3913/2019 про розірвання шлюбу, довідки №59 від 26.06.2024 року, підписаної директором ТОВ «Аварійна сервісна служба 1» Д.Г. Безуглим, за змістом якої ОСОБА_3

проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , разом із батьком ОСОБА_1 ,1988 року народження.

Копія довідки, видана директором ТОВ «Аварійна сервісна служба 1» Д.Г. Безуглим не містить будь-якого підтвердження наявності повноважень на такі дії. Також відсутній акт, на підставі якого вона видана, сама довідка не посвідчена уповноваженою особою та не відповідає Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Суд доходить до висновку, що надана копія довідки не відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_1 місцем його реєстрації зазначено АДРЕСА_3 .

При цьому, відповідно до описової частини наданого заявником рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18.06.2019 у справі № 205/3913/2019 син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Таким чином, із наданих адвокатом в інтересах заявника заявником документів неможливо однозначно встановити чи дійсно дитина проживає із заявником, що є визначальним для підтвердження наявності у нього права на звернення до суду із вимогою про стягнення на його користь аліментів у наказному провадженні. Внаслідок зазначеного не вбачається безспірність виникнення у заявника права грошової вимоги у цій частині.

Приписами п.8 ч.1, ч.2 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше 10 днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи ненадання адвокатом Індюковою Т.В. в інтересах ОСОБА_1 доказів на підтвердження обставин проживання малолітнього сина сторін разом з ним, відсутність яких не доводить виникнення у нього права грошової вимоги про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь з ОСОБА_2 у наказному провадженні, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу на підставі п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.13, 19, 160, 161, 165, 166, 352, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представникові ОСОБА_1 адвокату Індюковій Тетяні Володимирівні у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу в повному обсязі складено 17.07.2023 року.

Суддя Г.В. Дорошенко

.