Ухвала

Іменем України

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 483/1220/21

провадження № 61-6997ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем, на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року в складі судді: Рак Л. М., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року (повний текст складено 22 квітня 2024 року) у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Тищук Н. О., в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах якого діяв адвокат Каліч Є. А. звернувся з скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. та про зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 483/1220/21, виданого 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 1 852 320 грн, на підставі постанови приватного виконавця Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2023 року.

Вказане виконавче провадження відкрито за заявою ОСОБА_3 , з якої вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження подається і за місцем проживання боржника і за місцем знаходження майна, при цьому не зазначено за яким саме майном боржника та його місцезнаходженням подається виконавчий документ до виконання.

З доданої стягувачем до заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що боржник ОСОБА_1 має нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 1230,9 кв. м місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2,4674 га кадастровий номер :01:004:0467 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 8,081 га кадастровий номер :03:000:0016 місцезнаходження: Миколаївська область, Миколаївській район, с/р Кривобалківська.

Приватний виконавець Довгань В. В. мала право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника або за місцем місцезнаходженням майна божника і лише в межах її виконавчого округу Миколаївської області, при цьому їй було відомо, про те, що боржник ОСОБА_1 змінив місце проживання та зареєстрував своє місце проживання за новою адресою: АДРЕСА_2 , а тому приватний виконавець не мала права на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2024 року.

Посилався на порушення під час відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), оскільки законом не передбачено можливості відкриття виконавчого провадження одночасно і за місцем проживання, перебування боржника і за місцем знаходження майна.

ОСОБА_1 просив

визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року;

зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

15 грудня 2023 року представником скаржника на електронну адресу приватного виконавця Довгань В. В. та поштовим відправленням направлено адвокатський запит про надання інформації щодо вказаного вище виконавчого провадження (а. с. 7), відповідь на який з копіями документів виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року представник отримав 16 січня 2024 року, що пітверджується трекінгом відстеження поштового відправлення (а. с. 8), а до суду з даною скаргою представник звернувся 26 січня 2024 року (а. с 17), тобто в передбачений частиною першої статті 449 ЦПК України строк, а тому строк для звернення з даною скаргою до суду не пропущено;

частиною 2 cтатті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця;

з заяви ОСОБА_3 про примусове виконання рішення вбачається, що стягувач 14 грудня 2023 року звернувся до приватного виконавцям виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. про прийняття до виконання виконавчого листа Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області № 483/1220/21 виданого 13 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на його користь боргу в розмірі 1 852 320 грн. Також у заяві стягувач повідомив, що за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/р Кривобалківська та додав до заяви підтверджуючий про це документ, а саме копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також надав оригінал виконавчого листа (зв. бік а. с. 9);

інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підтверджується право ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/р Кривобалківська, тобто на майно боржника яке знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця Довгань В. В. (а. с. 12-13). Крім того, з копії вказаного вище виконавчого листа вбачається, що адресою місця реєстрації ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_3 , що відноситься до території виконавчого округу приватного виконавця Довгань В. В. (зв.бік а.с. 11);

судом встановлено, що приватним виконавцем Довгань В. В. виконавчий лист Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 483/1220/21 від 13 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 852 320 грн прийнято до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень нею було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. Оскільки судом встановлено, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог закону та при цьому приватний виконавець Довгань В. В. діяла в межах наданих їй повноважень, суд зробив висновок про необґрунтованість скарги представника боржника ОСОБА_1 та відсутність підстав для її задоволення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Калічем Є. А., залишено без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з пунктом 10 частини четвертої вказаної статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати;

судом встановлено, що виконавчий лист № 483/1220/21 про стягнення з ОСОБА_1 боргу надійшов до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В., оскільки місцезнаходження майна боржника - земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0016, площею 8,081 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є Миколаївська область, Миколаївський район с/р Кривобалківська, яка знаходиться на території Миколаївського району Миколаївської області. Про вказане конкретне майно, що належить боржнику було зазначено стягувачем у заяві про примусове виконання рішення з додатком копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а .с.9 зв., 12-13).

мотивуючи скаргу щодо визнання протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати вказану постанову ОСОБА_1 зазначав, що у виконавчому листі вказано, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Між тим, приватному виконавцю достеменно було відомо про те, що його місце реєстрації - АДРЕСА_2 , яке не відноситься до виконавчого округу Миколаївської області, у зв`язку з чим приватний виконавець Довгань В.В. не мала права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження.

встановивши, що виконавчий лист № 483/1220/21 відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пред`явлений до примусового виконання належним стягувачем в обумовлені законом строки для пред`явлення його до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяла відповідності до положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження та у нею були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки місце відкриття виконавчого провадження було визначено стягувачем за місцем знаходження майна боржника. Тому суд першої інстанції правильно вказав, що приватним виконавцем Довгань В. В. виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 1 852 320 грн прийнято до виконання відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги;

доводи апеляційної скарги про те, що знаючи та маючи підтверджуючі документи про місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 приватний виконавець не мала права на відкриття провадження, оскільки місце проживання боржника яке збігається із місцем реєстрації його проживання за адресою АДРЕСА_2 , належить до виконавчого округу Чернівецької області, а зазначена адреса у виконавчому листі не має жодного взаємозв`язку з особою боржника не заслуговують на увагу, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить саме стягувачу і у заяві стягувач зазначив місце знаходження нерухомого майна належного боржнику на території Миколаївської області, тому приватний виконавець не мала підстав для повернення виконавчого документу стягувачу;

посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 12 травня 2022 року у справі №540/1802/21, від 30 серпня 2021 року у справі №560/1597/20, від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20 та від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 також не мажуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що підстави та фактичні обставини даної справи не є релевантними.

09 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Калічем Є. А., на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року (повний текст складено 22 квітня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

Закон України «Про виконавче провадження» дає право стягувачу пред`явити виконавчий документ за альтернативою: або за місцем проживання, перебування боржника, або за місцем знаходження майна. Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості, тобто не надано право приватному виконавцю на відкриття виконавчого провадження одночасно і за місцем проживання/перебування боржника і за місцем знаходження майна боржника. Однак, вбачається зі змісту поданої стягувачем ОСОБА_3 заяви від 14 грудня 2023 року до приватного виконавця Довгань В. В. про примусове виконання рішення, «виконавчий документ, в тому числі, подається за місцезнаходженням майна боржника». Тобто, ОСОБА_3 у своїй заяві просить приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 і за місцем проживання боржника, і за місцем знаходження його майна, шо є неприпустимим. Наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми щодо обов`язкового зазначення приватним виконавцем у мотивувальній частині постанови про відкриття виконавчого провадження обґрунтувань того, що виконавче провадження відкривається за місце проживання, перебування боржника або за місцезнаходження майна боржника із зазначенням конкретних доказів (матеріалів), на підставі яких він дійшов до таких висновків;

мотивувальна частина Постанови про відкриття виконавчого провадження повинна містити обґрунтування того, за місцезнаходженням кого або чого приватний виконавець відкриває виконавче провадження із зазначенням конкретних доказів (матеріалів), на підставі яких він дійшов до таких висновків. Подібна за змістом правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 02 червня 2022 року по справі № 640/4440/21. Як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження, у мотивувальній частині постанови відсутні будь-які мотиви (висновки) приватного виконавця про те, що він відкрив виконавче провадження НОМЕР_1 саме за місцем знаходження майна боржника, а не за адресою, вказаною у виконавчому листі. Також, в мотивувальній частині Постанови про відкриття виконавчого провадження відсутні будь-які посилання на документи, що це підтверджують;

відповідно до положень чинного законодавства України приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень. Зокрема, суб`єкти владних повноважень мають приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 520/7497/2020 та від 30 серпня 2021 року у справі № 560/1597/20;

і суд першої інстанції, і стягувач, і приватний виконавець до відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 були обізнані про зареєстроване місце проживання і знаходження боржника, а саме: за адресою АДРЕСА_4 . відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 (пункти 55-57);

як вбачається із Постанови про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець Довгань В. В. у графі «адреса боржника» вказала адресу, зазначену у Виконавчому листі - АДРЕСА_3 , та адресу, зазначену у заяві представника боржника від 24 листопада 2023 року. - АДРЕСА_4 . При цьому, у Постанові про відкриття виконавчого провадження жодним чином не міститься обґрунтувань того, на підставі яких доказів (матеріалів) приватний виконавець Довгань В.В. вказала ще й адресу реєстрації місця проживання боржника саме: АДРЕСА_2 . Однак, суд апеляційної інстанції, аналогічно суду І інстанції, на це уваги не звернув та належної оцінки не надав.

згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 березня 2021 року в справі № 380/7750/20, відповідно до якої, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Львівська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 постанови). Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду за наслідками розгляду справи № 380/9335/20 у постанові від 15 липня 2021 року дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 380/7750/20. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 540/1802/21.

не з`ясувавши адреси проживання боржника, відкривши виконавче провадження НОМЕР_1 за адресою, вказаною у виконавчому листі, приватний виконавець Довгань В.В. порушила права боржника, що полягає у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в справі № 483/1220/21, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1 852 320 грн заборгованості за договорами позики.

13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області №483/1220/21 видано виконавчий лист з виконання вказаного вище рішення суду, який 14 грудня 2023 року пред`явлено стягувачем до виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. (а. с.11). У виконавчому листі адресою місця реєстрації ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_3 , що відноситься до території виконавчого округу приватного виконавця Довгань В. В. (зв. бік а. с. 11).

Згідно заяви ОСОБА_3 про примусове виконання рішення стягувач 14 грудня 2023 року звернувся до приватного виконавцям виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. про прийняття до виконання виконавчого листа Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області № 483/1220/21 виданого 13 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на його користь боргу в розмірі 1852320 грн. також у заяві стягувач повідомив, що за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/р Кривобалківська та додав до заяви підтверджуючий про це документ, а саме копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також надав оригінал виконавчого листа (зв. бік а.с. 9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підтверджується право ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/р Кривобалківська, тобто на майно боржника яке знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця Довгань В. В. (а.с. 12-13).

Постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В., відповідно до заяви стягувача ОСОБА_3 про примусове виконання виконавчого листа № 483/1220/21 (а. с. 11), виданого 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1852320 грн., відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (а.с. зв. бік а.с. 9, а. с.10, 11).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягувач, звертаючись до виконавця з заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви), докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна. Виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні. На стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не на предмет фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: за доданими стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказами місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження. За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (див. пункти 37, 41, 43, 44, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 грудня 2023 року в cправі № 917/1285/21).

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника. У виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника (див. пункти 45, 46 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 грудня 2023 року в справі № 917/1285/21).

Прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника. Приватний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та, відповідно, на яку поширюється компетенція цього приватного виконавця. Звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна (див. пункти 41, 42, 49 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 квітня 2024 року в cправі № 913/262/22).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Суди встановили, що: місцезнаходження майна боржника (земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0016, площею 8,081 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) є Миколаївська область, Миколаївський район с/р Кривобалківська, яка знаходиться на території Миколаївського району Миколаївської області. Про вказане майно, що належить боржнику було зазначено стягувачем у заяві про примусове виконання рішення з додатком копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин встановивши, що виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 31 березня 2021 року в справі № 380/7750/20, від 30 серпня 2021 року у справі № 560/1597/20, від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20, від 11 серпня 2021 року у справі № 520/7497/2020, від 12 травня 2022 року у справі № 540/1802/21, від 02 червня 2022 року в справі № 640/4440/21, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем, на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков