Провадження № 2/127/5303/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Шмигори О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 16.08.2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки між сторонами шлюбні відносини фактично припинені, то ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу.

У звязку із військовою агресією РФ проти України, позивач, забезпечуючи безпеку своїй дочці, вимушена булла тимчасово покинути Україну та виїхати до Нідерландів, де проживає разом із дочкою на соціальну допомогу, яку їм виплачує уряд цієї країни. Будь-якої допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча працевлаштований, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Оскільки домовленість між ними щодо утримання дитини відсутня, тому ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чиним законодавством на дитину для відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також просила стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату правничої допомоги в сумі 8000,00 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою суду від 29.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого з початку війни та перебування його на роботі, ним було прийнято рішення щодо переміщення його дружини ОСОБА_4 і доньки ОСОБА_6 за кордон з метою збереження життя. Дружина з дитиною переїхали в Нідерланди. Відповідач передав їм усі сімейні заощадження в розмірі 4000 дол. США. Відразу після прибуття в Нідерланди позивач з донькою оселилися в квартирі громадянина Нідерландів, який наддав житло безкоштовно. Згодом дружина повідомила, що бажає розірвати шлюбні відносини, оскільки більше не бажає повертатись до України. Як зясувалося, ОСОБА_4 проживає з громадянином Нідерландів, який надав їй житло, як подружжя та бажає з ним одружитись. Також коли теща про це довідалася, то змінила замки в квартирі, яка належить їй на праві власності, незважаючи на те, що він вклав величезні особисті кошти в її індивідуальне опалення, утеплення фасаду, кондиціонер, ремонт, меблі і т.д. за 16 років подружнього життя. Позивач працює ассистентом вчителя в Нідерландській школі і має дохід 1600 євро заробітньої плати і отримує ще 500 євро на себе та на дочку від уряду Нідерландів. Також ОСОБА_4 веде розкішний спосіб життя, подорожує по Швейцарії та Австрії і Німеччині відвідує дорогі курорти. У її коханця є власний великий будинок, квартира, офісні приміщення, колекційні мотоцикли, катер і новий автомобіль, власний бізнес. При цьому, ОСОБА_2 проживає разом із своєю матірю ОСОБА_7 , яка перенесла онкологічну хворобу і є довічно інвалідом 1 групи, перебуває на обліку в онкодиспансері і потребує великих коштів на регулярнее обстеження і підтримуюче лікування. Крім того, мати має великі проблем из опорно-руховим апаратом, погано пересувається, має підвищений цукор. Відповідач несе матеріальні витрати на лікування і піклування за нею. У останнього матеріальний стан порівняно з матеріальним станом позивача значно гірший, навіть не підлягає до порівняння. Тому на підставі викладеного вище просив відмовити у позовних вимогах ОСОБА_4 .

Також відповідачем було подано до суду клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване тим, що сума 8000,00 грн. за складання позовної заяви є необгрунтованою та неспівмірною із складністю юридичної роботи, а спір є незначної складності. Позови про стягнення аліментів є типовими судовими спорами, які складають більшу частину судових спорів, тому 8000,00 грн. за складання шаблонної позовної заяви є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. Проте, матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, якими підтверджується факт надання правової допомоги, тому у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу має бути відмовлено у повному обсязі. Крім того, відповідач у попередньому (орієнтовному) розрахунку заявляє, що у звязку із розглядом даної справи він очікує понести 1000,00 грн., а позивач 8000,00 грн. судових витрат, що також свідчить про їх неспівмірність.

Згодом представником відповідача було надано суду уточнюючий відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач передав своїй дружині усі сімейні заощадження в розмірі приблизно 6000 дол. США. ОСОБА_2 не відмовляється від надання матеріальної допомоги спільній дитині, але не згоден з деякими прохальними вимогами позивача. Так, вимога про стягнення 1/3 частини є незаконною згідно ч. 5 ст. 183 СК України. Представником відповідача було запропоновано представнику позивача врегулювати спірні питання мирним шляхом, проте пропозиція була відхилена.

Суд не вирішував клопотання відповідача щодо зупинення провадження у справі, оскільки в підготовчому судовому засіданні питання щодо його розгляду не ініціювалось ОСОБА_2 .

Представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить: стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чиним законодавством на дитину для відповідного віку, до досягнення нею повноліття; стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату правнчої допомоги в сумі 8000,00 грн.; рішення в частині стягнення аліментів в межах суми виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково зазначила, що утримання дитини є обовязком обох батьків. Разом з тим, батько не бажає утримувати дитину через конфліктні обставини між ними. Щодо утримання відповідачем матері, то доказів цього суду надано не було. Оренда житла це право відповідача, а не підстава для зменшення розміру аліментів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач зазначив, що розмір його заробітної плати становить близько 29000,00 грн. на місяць. ОСОБА_2 погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10% від заробітньої плати, тобто 2900,00 грн щомісячно. Суд має враховувати фінансовий стан відповідача, стан його здоровя, стан здоровя його матері, яка перебуває на його утриманні, а також те, що він винаймає житло. Допомога, яку надаватиме відповідач має потрапляти до дитини, а не до матері дитини. Тому, відповідач наполягає на відкритті рахунку на дитину. У позивача добрий матеріальний стан, щоб забезпечувати дитину самостійно, а відповідач буде направляти кошти на рахунок дитини до досягнення нею 18 років. ОСОБА_2 не здатний фізично сплачувати 1/4 аліментів від заробітної плати. Дитину бачить лише один раз на рік.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи встановлено, що 16.08.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1973 (а.с. 5). В судовому засіданні сторони підтвердили, що наразі шлюб між ними ще не розірваний (а.с. 14).

В період шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 6).

Судом, з пояснень наданих в судовому засіданні сторонами встановлено, що дитина проживає разом з позивачем в Нідерландах, що не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З приводу стану здоров`я та матеріального становища відповідача, то судом встановлено, що ОСОБА_2 14.09.2023 року проводив ультразвукове обстеження гомілково-ступневих суглобів (а.с. 58) та відвідав терапевта і ревматолога, якими було поставлено діагноз хронічний артрит гомілково-ступних суглобів, неактивна стадія (а.с. 59-62). Щодо матеріального стану відповідача, то він працевлаштований та його заробітня плата станом на день звернення до суду з цим позовом становила 68571,15 грн., а за березень 2024 року 29589,09 грн. (а.с. 72, 113). Також ОСОБА_2 проживає в орендованій квартирі та сплачує плату в розмірі 8250,00 грн. та комунальні послуги (а.с. 114-117).

З наданих представником позивача документів вбачається, що позивач працює працевлаштована та її заробітня плата за період з 01.05.2023 року по 31.12.2023 року становить 22702,00 євро, за лютий 2024 року 1977,74 євро, виплата допомоги на дитину за 4 квартал 2023 року 317,77 євро, списання коштів з рахунку на користь Фонду догляду за дітьми в Фінляндії 428,64 євро (а.с. 77, 78-91). Варто зазначити, що матеріальний стан одержувача аліментів не підлягає доказуванню, оскільки дитина проживає з нею, а утримання дитини є обов`язком обох батьків. Щодо решти доказів, то вони підтверджують понесення позивачем витрат на утримання дитини в Нідерландах.

З приводу твердження відповідача про те, що він має на своєму утриманні хвору матір ОСОБА_7 , яка потребує витрат на утримання, то слід відзначити наступне.

На підтвердження вказаного факту відповідачем надано: виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 29.06.2022 року (а.с. 41), консультаційний висновок травматолога від 05.07.2022 року (а.с. 43), довідку про перебування на диспансерному обліку ЦПМСД №3 від 06.07.2022 року (а.с. 42) та пенсійне посвідчення (а.с. 40). Отже, мати отримує дохід у вигляді пенсії, розмір її не встановлений. При цьому, щодо стану здоров`я матері відповідача, то слід зазначити, що всі долучені документи датуються 2022 роком, в результаті чого не можливо оцінити стан її здоров`я на теперішній час, а саме потреби у сторонньому догляді. Крім того, матеріали справи не містять доказів, щодо наявності у ОСОБА_7 однієї дитини відповідача та відомостей щодо батька.

Крім того, у постанові Верхового Суду від 15.05.2018 року по справі №234/6207/17 зазначено, що той факт, що один з батьків не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З приводу визнання відповідачем позову в розмірі 10% від заробітної плати (2900,00 грн.), то суд звертає увагу, що матір, з якою проживає дитина, наділена правом вибору способу стягнення аліментів. В зв`язку з цим та враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 14.12.2023 року (а.с. 15), ордер (а.с. 16), квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 20.12.2023 року на суму 8000,00 грн. (а.с. 17).

Згідно з п. 4.1. розділу 4 договору про надання правничої допомоги, за надання послуг відповідно до умов договору замовник сплачує виконавцю плату у розмірі 8000,00 грн. протягом одного банківського дня з часу підписання данного договору.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Таким чином, суд вважає, що надані докази на підтвердження понесених ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування у повному обсязі, враховуючи критерії розумної необхідності та доведеності їх понесення.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача було підготовлено позовну заяву та подано до суду, остання приймала участь в судових засіданнях 23.03.2024 року (а.с. 64), 22.05.2024 року (а.с. 118), 06.06.2024 року (а.с. 112), подавала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 30), підготувала та подала заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 74-76).

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4000 грн. є таким, що відповідає дійсності, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в сумі 4000 грн., саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 199-200 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 22.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 10.06.2024 року.

Суддя: