ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 392/2075/23

провадження № 22-ц/4809/893/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 лютого 2024 року у складі головуючого судді Кратка Д. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

24.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором №0-2 від 26 лютого 2021 року станом на 07 листопада 2023 року у розмірі 6388,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у сумі 4000,0 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4000,0 грн.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, і станом на 07 листопада 2023 року має заборгованість у розмірі 23188,0 грн., яка складається з: 4000,0 грн - заборгованість за кредитом; 2388,0 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року; 16800,0 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 29 березня 2021 року по 26 липня 2021 року.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором №0-2 від 26 лютого 2021 року станом на 07 листопада 2023 року у розмірі 6388,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач має заборгованість пере позивачем у розмірі 4000 грн на підставі кредитного договору та 2388,0 грн за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року, кредитування припинилося 28 березня 2021 року.

Суд вважав, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 16800,00 грн, нарахованих після спливу строку кредитування є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами та пропорційному зменшенні витрат на професійну правничу допомогу з 9000,00 грн. до 4500,00 грн, ухвалення у відповідній частині нового рішення суду, яким стягнути суму заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 29.03.2021 по 26.07.2021 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 16 800,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн за подання апеляційної скарги.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Заборгованість по відсотках нарахована відповідно до п. 3.3. Договором № 0-2 від 26.02.2021р. відповідно до ч, 2 спи 625 ЦК України у розмірі 16 800,00 грн.

Так, згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування Кредитом за процентною ставкою - 3.5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277.50%) Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 нього Договору.

Заборгованість за договором №0-2 від 26.02.2021 станом на 07.11.2023 становить 23 188,00 гривень, яка складається з: - 4 000,00 грн заборгованість за кредитом; - 2 388,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 року по 28.03.2021 року (включно); - 16 800,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 29.03.2021 року по 26.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 спи 625 ЦК України.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення 16 800,00 грн відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте судом було неправомірно відмовлено у стягненні суми заборгованості по відсоткам, які нараховані відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, що не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, при цьому Судом І інстанції не враховано той факт, що таке нарахування відбулося на підставі укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору № 0-2 від 26.02.2021.

Судом неправомірно зменшено розмір сум понесених витрат на професійну правничу допомогу з 9000,00 грн до 4500,00 грн.

Вважає суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9 000,00 грн. співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім цього, чинним законодавством не передбачено заборони особі, яка здійснює адвокатську діяльність, перебувати на обліку в податкових органах як фізична особа-підприємець, а також не вимагає додаткової реєстрації як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Окрім того, у адміністративних судів сформована стала судова практика яка відображена у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2019 по справі №560/576/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 по справі №2340/5126/18, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 по справі №857/5400/19, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі №815/2618/18 про те, що особа яка зареєстрована як фізична особа-підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування та основним видом економічної діяльності якої є "Діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10) та одночасно здійснює адвокатську діяльність, така особа не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Крім цього, відповідачем в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для зменшення витрат ТОВ «ФК «Ріальто» на професійну правничу допомогу.

Отже, в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем.

Окрім цього, за складання та подання апеляційної скарги на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.02.2024 по справі № 392/2075/23, просимо стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., на підтвердження чого надає: - завірену копію Акту приймання-передачі наданих послуг № 238 від 25.03.2024; - завірену копію платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

26 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 4000,0 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту, із становленим графіком погашення кредиту (а.с.20-23).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.26-29).

26 лютого 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перераховало на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кошти у розмірі 4000,00 грн за договором №0-2 від на умовах фінансового кредиту (а.с.24).

Картковий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 ІНПП: НОМЕР_2 (а.с.118).

17 червня 2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення прав вимоги №17/06/2021-Р/М, у відповідності до умов якого право вимоги за договором №0-2 від 26 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с.62-68).

Відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 17 червня 2021 року до договору про відступлення прав вимоги 17/06/2021-Р/М, ТОВ «ФК «Ріальто» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 23188,00грн, з яких: - 4000грн сума заборгованості за кредитом; - 19188,00 грн сума заборгованості за відсотками; -0,00 сума заборгованості за пенею.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 23188,0 грн, яка складається з: -4000,0 грн заборгованості за кредитом; - 2388,0 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року; - 16800,0 грн заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 29 березня 2021 року по 26 липня 2021 року (а.с.25).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу, на належний йому картковий рахунок, було перераховано кошти у сумі 4000,0 грн, строком 30 днів, тобто до 28 березня 2021 року.

Станом на дату ухвалення рішення суду відповідачем вказаний борг не повернуто.

ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 , на підставі договору відступлення прав вимоги №17/06/2021-Р/М від 17 червня 2021 року (а.с.62-68), на заборгованість у розмірі 23188,00 грн, з яких: - 4000 грн сума заборгованості за кредитом; - 19188,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Позивачем у поданому позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 23188,0 грн, яка складається з: 4000,0 грн - заборгованість за кредитом; 2388,0 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року; 16800,0 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 29 березня 2021 року по 26 липня 2021 року.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі по тексту - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Суд правомірно вважав, що кредитування припинилося 28 березня 2021 року, нарахування позивачем процентів за кредитом у розмірі 16800,00 грн після спливу строку кредитування є необґрунтованими та безпідставним.

П. 1.2. кредитного договору обумовлено сплату процентів за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн та 2388,0 грн проценти відповідно до п. 1.2. кредитного договору за період з 26 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року.

Згідно із ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Висновки суду щодо розміру відшкодування судових витрат відповідають вимогам закону та наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 лютого 2024 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко