Справа №150/517/24
Провадження по справі №2/150/218/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Савковій С.А.,

за участю учасників цивільного процесу:

представника позивача Снітко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Борівське» про скасування договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до фермерського господарства «Борівське» про скасування договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування даного позову зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019. Дану земельну ділянку позивач успадкував після смерті батька. Позивач звернувся до відповідача та повідомив про перехід до нього права власності на земельну ділянку в порядку спадкування й з проханням виплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2019 - 2023 роки, відповідно до договору оренди землі, оскільки його батькові не виплачувалась орендна плата. Проте, відповідач всупереч умовам договору систематично не виконує свого обов`язку по сплаті орендної плати та не виплачує її упродовж 2019 - 2023 років.

Посилаючись на наведені обставини просить: розірвати договір оренди земельної ділянки (паю) №576 від 07 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та фермерським господарством «Борівське» , щодо земельної ділянки, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33228421 від 28.12.2016, номер запису про інше речове право у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 18355913 від 16.12.2016; зобов`язати фермерське господарство «Борівське», повернути ОСОБА_1 , земельну ділянку, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019.

Представник позивача Снітко В.А. в судовому засіданні, підтримав даний позов з підстав зазначених у позовній заяві. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Фермерське господарство «Борівське», участь уповноваженого представника в судові засідання не забезпечили, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із позначкою «вручено особисто». Відзиву на позовну заяву не подали. Заяв чи/або клопотань від сторони відповідача не надходило.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 07 лютого 2019 року між батьком позивача ОСОБА_2 та фермерським господарством «Борівське» укладено договір оренди земельної ділянки (паю) №576, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 1,666 га, цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, вартістю 67549,34, яка розміщена в межах Борівської сільської ради, виділеної в натурі єдиним масивом, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019 (а.с.17-19).

За змістом п. 2.2.1, 2.2.3 договору сторони погодили, що за користування вказаною земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 5% від вартості земельної ділянки. Оренда плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах, форми орендної плати можуть поєднуватися.

Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору за кожен рік дії договору не пізніше, ніж 30 грудня поточного року за поточний рік (п.2.2.4 договору).

У п. 2.3.1 договору зазначено, що договір складено сторонами на сорок дев`ять років до 07 лютого 2068 року.

Відповідно до п. 2.3.7 договору, в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно п.5.4 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором.

Відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 18355913, державним реєстратором Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, внесено запис щодо договору оренди №576 від 07.02.2019, підстава для внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33228421 від 28.12.2016 (а.с.20-21).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31 серпня 2022 року, виданого Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), (а.с.22).

14 липня 2023 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Бешинською Г.А. позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованому в реєстрі за №911, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Борівської сільської ради Могилів Подільського (колишнього Чернівецького) району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019 (а.с.23).

Право власності позивача ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 липня 2023 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав №339171336 від 14 липня 2023 року (а.с.24).

10 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 повідомив ФГ «Борівське» про набуття ним права власності на цю земельну ділянку, надіславши відповідного листа із повідомленням про набуття права власності на земельну ділянку. У даному повідомленні позивач зазначив, що є новим власником земельної ділянки площею 1,666 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 14 липня 2023 року. Просив, зокрема, виплатити йому орендну плату у грошовій формі за користування земельною ділянкою за період з 2019 по 2023 роки відповідно до договору оренди землі №576, який був укладений 07 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ФГ «Борівське». Зокрема в матеріалах справи містяться докази направлення такого повідомлення на адресу відповідача у вигляді опису вкладень та квитанції про оплату поштового відправлення (а.с.25-27).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22 серпня 2024 року, інформація щодо нарахованого (виплаченого) доходу позивача ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2024 року відсутня (а.с.28).

Зокрема, факт невиконання договірних зобов`язань ФГ «Борівське» по договору оренди земельної ділянки (паю) №576 в частині сплати орендної плати, підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду. Відтак, постановою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ФГ «Борівське» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати з орендної плати за 2019-2022 роки в розмірі 16240,50 гривень, обчислену з урахуванням індексів інфляції, та три проценти річних в розмірі 476,35 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

В силу ч. 3 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Таким чином, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2ст. 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право правообов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Відповідно до пункту «д» частини 1статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17(провадження № 61-41932сво18) та у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21 (провадження № 61-12107св22) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №318/433/18 міститься висновок, що неналежне виконання умов договорів також є порушенням умов договорів оренди, яке дає право орендодавцям вимагати розірвання таких договорів, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість по договору.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).

В ч.2 ст.65 3ЦК України унормовано,що уразі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись із даним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що ФГ «Борівське» з моменту укладення договору оренди землі з батьком позивача ОСОБА_2 не виплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою, та на вимогу позивача, як правонаступника ОСОБА_2 , і нового власника земельної ділянки також не сплатило орендну плату за 2019-2022 роки, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 8 ст. 178 ЦПК України чітко визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати протягом 2019 - 2022 років, оскільки неналежне виконання умов договору зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З приводу позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень й повернення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Правонаступником та власником земельної ділянки, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019, є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими доказами, які додані до матеріалів справи.

Разом із тим, реєстрація договору оренди від 16.12.2016 року порушує права та законні інтереси правонаступника та власника (позивача) даної земельної ділянки, зокрема з огляду на невиконання однією з сторін договору оренди землі й перешкоджає розпорядженню належній позивачу земельній ділянці.

За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 125/702/17 та від 19.08.2020 у справі №387/970/17.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень й повернення земельної ділянки.

При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст. 58 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, тоді як відповідачем доказів на спростування позовних вимог до відзиву на позов не надано.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок, про що свідчить квитанція №32 АТ «Ощадбанк» від 22.08.2024.

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з ФГ «Борівське» судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом встановлено, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником позивача у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач сплатив за надання правової допомоги в сумі 10000 гривень (а.с.5).

Також, представником позивача подано клопотання про стягнення судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Разом із даним клопотанням адвокатом Снітко В.А. додано до матеріалів справи: копію договору №б/н від 20 серпня 2024 року, про надання правничої допомоги, укладений між позивачем та представником позивача; копію детального опису наданих послуг та виконаних робіт адвокатом, їх вартість, де між сторонами погоджено витрати за надану адвокатом професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень; копію квитанції №N1JLW4008M від 03.12.2024 про отримання коштів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отож, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження №61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Судом встановлено, що у зв`язку з представництвом позивача, адвокатом Снітко В.А. здійснено аналіз судової практики, вивчено та зібрано перелік документів та складено позовну заяву для направлення до суду.

Однак, зазначена адвокатом Снітко В.А. сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, на думку суду, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні, зважаючи на те, що справа є незначної складності. Оцінка дій, що полягали в здійсненні вивчення документів та підготовленні проекту позовної заяви для направлення до суду, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних та значних затрат часу, обсяг і складність складених процесуальних документів адвокатом не є значними, оскільки позовна заява в своїй більшості містить посилання на норми закону,з урахуванням обставин справи.

З огляду на викладене, оскільки позов ОСОБА_1 до ФГ «Борівське» задоволено, з урахуванням складності справи, часу, витраченого на виконання робіт з надання правничої допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, значення справи для сторін, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 6000 гривень, що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

Керуючись ст.ст. 1. 13, 21, 24, 32 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст.4, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки (паю) №576 від 07 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та фермерським господарством «Борівське» , щодо земельної ділянки, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33228421 від 28.12.2016, номер запису про інше речове право у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 18355913 від 16.12.2016.

Зобов`язати фермерське господарство «Борівське», повернути ОСОБА_1 , земельну ділянку, яка розміщена на території (колишньої) Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, площею 1,666 га у межах згідно планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0019.

Стягнути із фермерського господарства «Борівське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із фермерського господарства «Борівське» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість) тисяч гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.12.2024.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: фермерське господарство «Борівське», , юридична адреса місця знаходження: вул. Лермонтова, 4, с. Борівка, Могилів-Подільський район Вінницька область, 24123.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК