ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/942/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Сович Н.А.

з участю представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечної І.В., представника ОСОБА_1 -

адвоката Нужди Ф.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2024 року, ухвалене суддею Братасюком В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування і розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт», Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування і розпорядження майном шляхом зняття арешту майна ОСОБА_1 , застосованого постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 08.02.2017 року, серія та номер: 37888333 та виключення з Державного реєстру речових прав запису про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 18920691; дата та час державної реєстрації: 08.02.2017 року 15:34:32; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №37888333 від 08.02.2017 року, видавник і обтяжувач: відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2010 року (справа № 29544/10) задоволено частково позов АБ «Київська Русь» та стягнуто на його користь з фізичної особипідприємця ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2608/1 від 08 травня 2008 року в сумі 750 772,61 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки:

житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., у тому числі, житловою площею 34,3 кв.м, що належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності

земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,15 гектарів (кадастровий номер :02:0010931) і належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 228284

квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., у тому числі житловою площею 37,3 кв.м., яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності шляхом їхнього продажу з прилюдних торгів.

На виконання зазначеного рішення 19.11.2011 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчі листи, на підставі яких відкриті виконавчі провадження № 37888333 (щодо звернення стягнення на заставне майно) та №3788847 (щодо стягнення витрат на ІТЗ забезпечення розгляду справи та держмита, сплаченого при подачі заяви).

Виконавче провадження № 3788847 закінчене у зв`язку із повною оплатою ОСОБА_1 витрат на ІТЗ забезпечення розгляду справи та держмита, сплаченого при подачі заяви (постанова державного виконавця від 31.10.2019 року).

Майно, що перебувало в іпотеці - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка було реалізовано на прилюдних торгах.

Інше майно, яке було перебувало в іпотеці - квартира АДРЕСА_2 відносилось до нерухомого житлового майна, на яке, згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не могло бути примусово звернено стягнення, тому із урахуванням вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», 25.11.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і станом на 06.12.2023 року виконавчі провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом у справі №2-9544/10, повторно не відкривались.

Виконавче провадження №37888333 знищено, про що внесено відповідний запис до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 23 січня 2023 року - інформація про дану обставина міститься в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду від 03 травня 2023 року (справа №2-9544).

Однак, перед передачею в іпотеку АТ «Київська Русь» квартири АДРЕСА_2 , вона вже перебувала в іпотеці згідно з договором, укладеним з ВАТ КБ «Надра» (кредитний договір №45/2006-МК від 02.02.2006 року, позичальник ОСОБА_3 ), права вимоги за яким перейшли до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у зв`язку з відступленням банком прав вимоги. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуло право власності на указану квартиру на підставі ст. 37 Закону України Про іпотеку, ОСОБА_1 не є власником цього нерухомого майна.

ОСОБА_1 зазначала, що після реалізації вищевказаного майна, іншого майна, переданого в іпотеку, у неї немає.

Враховуючи вищевказане, вважала, що реалізація майна, що перебувало в іпотеці (житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 ) та набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_2 ), свідчить про повне виконання виконавчого документа.

Однак, у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і далі міститься запис про обтяження № 18920691 (спеціальний розділ) від 08.02.2017 року арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 37888333, виданої 08.02.2017 року та про суб`єкта обтяження відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області.

Позивач вважала, що наявність застосованого виконавчою службою арешту не переданого в іпотеку невизначеного обсягу всього іншого її майна, після виконання нею своїх іпотечних зобов`язань, порушує її цивільні права та інтереси щодо володіння, користування та розпорядження таким майном, яке не було і не є предметом іпотеки, обмежує її право власності на це майно, створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні ним.

Зазначала, що таке її право оспорюється і не визнається органом державної виконавчої служби та наступним стягувачем - ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт», тому просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено, скасовано арешт майна ОСОБА_1 , застосований постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 37888333, виданий 08.02.2017 року, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» на користь ОСОБА_1 536,80 грн судового збору. Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 2 536,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» арешт державним виконавцем не знімається. У даному випадку державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження, тому вимоги скаржника не підлягають до задоволення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03.06.2016 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право

між особами, які вимагають скасування арешту, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження.

Враховуючи вище викладене, відповідний орган державної виконавчої служби не може бути відповідачем по справі щодо зняття арешту з майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Нужда Ф.Т. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Судом не встановлено наявності правових підстав для збереження арешту вищевказаного нерухомого майна, тому суд вірно вирішив, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, свідчить про наявність невиправданого втручання у право на вільне володіння, користування і розпорядження даним нерухомим майном. Суд також звернув увагу, що позивач позбавлена можливості іншим способом захистити свої права.

В судовому засіданні представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Наконечна І.В. апеляційну скаргу підтримала та просила скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2024 року, постановивши нове судове про відмову у задоволенні позову.

Представника ОСОБА_1 адвоката Нужда Ф.Т., заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Обставини справи.

08.05.2008 року ОСОБА_1 (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір №1768 з акціонерним банком «Київська Русь» (іпотекодержателем) для забезпечення вимоги останнього, що випливає з кредитного договору №26-08/1 від 08.05.2008 року, укладеного між АБ Київська Русь та ОСОБА_2 , як позичальником, про одержання кредиту у сумі 600 000 грн. Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м. яка належала ОСОБА_1 на праві власності. Дана квартира передавалась в наступну іпотеку за згодою іпотекодержателя ВАТ КБ «Надра», даною 08.05.2008 року за №2/1-21-2. Попередньою іпотекою забезпечувалось виконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 , який був позичальником кредитних коштів у ВАТ КБ «Надра» згідно з кредитним договором №45/2006-МК від 02.02.2006 року.

12.05.2008 року ОСОБА_1 (іпотекодавцем) укладено ще один іпотечний договір №1715 з акціонерним банком (ПАТ) «Київська Русь» (іпотекодержателем) для забезпечення вимоги останнього, що випливає з кредитного договору №26-08/1 від 8.05.2008 року, укладеного між АБ Київська Русь та ОСОБА_2 як позичальником, про одержання кредиту у сумі 600 000 грн. Предметом іпотеки в договору були житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., що належав іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.09.2010 року задоволено частково позов ПАТ «Київська Русь», стягнуто на його користь з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №26-0811 від 08.05.2008 року в сумі 750 772,61 грн шляхом звернення стягнення на вказані вище предмети іпотеки і їхнього продажу з прилюдних торгів.

На виконання зазначеного рішення 19.11.2011 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчі листи, на підставі яких відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відкриті виконавчі провадження №37888333 (щодо звернення стягнення на заставлене майно) та №3788847 (щодо стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та держмита, сплаченого при подачі заяви).

У межах виконавчого провадження застосовано арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 08.02.2017 року.

Згідно з протоколом №208787 від 19.11.2016 року реалізовано майно

ОСОБА_1 , що перебувало в іпотеці: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,2 кв.м., у тому числі, житловою площею 34,3 кв.м. та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,15 гектарів (кадастровий номер :02:0010931).

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області скасовано винесений у виконавчому провадженні №37888333 процесуальний документ - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 26.09.2019 року.

В процесі виконавчого провадження було встановлено, що, після реалізації на прилюдних торгах вказаного вище майна у ОСОБА_1 із майна, переданого в іпотеку, залишилась лише квартира АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., що відносилась до нерухомого житлового майна, на яке згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не могло бути примусово звернено стягнення.

Враховуючи вимоги п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в зв`язку з наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у 25.11.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

В даній постанові вказано строк, протягом якого стягувач вправі повторно подати для виконання виконавчий лист - 25.11.2022 року.

Як вбачається із Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 06.12.2023 року виконавчі провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом у справі №2-9544/10 повторно не відкривались, є лише інформація про завершення виконавчого провадження №37888333.

Виконавче провадження №37888333 знищено, про що внесено відповідний запис до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 23.01.2023 року - інформація про дану обставина міститься в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду від 03.05.2023 року (справа №2-9544).

Крім того, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 31.10.2019 року закінчене виконавче провадження №3788847 - в повному обсязі ОСОБА_1 сплачені на користь стягувача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. держмита, сплаченого при поданні позовної заяви.

Вказані постанови стягувачем не оскаржувались.

Згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28.04.2020 року у спразі №2-9544/10 замінено стягувача ПАТ «Київська Русь» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.09.2010 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №26-0811 від 08.05.2008 року на предмет іпотеки, однак, новий стягувач не подавав повернутий попередньому стягувачу виконавчий лист до виконавчої служби в зв`язку з його втратою, а у видачі дубліката виконавчого листа ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 липня 2020 року у справі №2-9544/10 відмовлено.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., у тому числі житловою площею 37,3 кв.м., яка належала ОСОБА_4 і перед передачею в іпотеку Акціонерному банку «Київська Русь» вже перебувала в іпотеці згідно з договором, укладеним з ВАТ КБ «Надра», набуло товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» в зв`язку з відступленням банком прав вимоги.

Дана квартира реалізована і її власником в даний час є інша особа, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.12.2023 року.

Після реалізації житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , іншого майна, переданого в іпотеку, у ОСОБА_1 немає.

Оскільки у наведених вище постановах виконавчої служби не містилось рішення про зняття арешту нерухомого майна, 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування такого арешту і зняття обтяження, однак, отримала відмову.

Однак, у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і далі міститься запис про обтяження № 18920691 (спеціальний розділ) від 08.02.2017 року арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 37888333, виданої 08.02.2017 року та про суб`єкта обтяження відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що реалізація майна, що перебувало в іпотеці (житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 ) та набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_2 ) свідчать про повне виконання виконавчого документа, а приймаючи до уваги сплату витрат, пов?язаних з його примусовим виконанням - про відсутність підстав для збереження чинності арешту майна ОСОБА_1 судом констатовано, що наявність застосованого виконавчою службою арешту не переданого в іпотеку невизначеного обсягу всього іншого майна ОСОБА_1 після виконання нею своїх іпотечних зобов`язань порушує її цивільні права та інтереси щодо володіння, користування та розпорядження таким майном, яке не було і не є предметом іпотеки, обмежує її право власності на це майно, створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні ним. Крім того, суд звернув увагу, що позивач позбавлена можливості іншим способом захисту своїх прав, аніж скасування арешту з даного майна.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу по суті, не врахувавши при цьому, що дана справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перебували виконавчі провадження: №37888333 про стягнення з фізичної особипідприємця ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в користь АБ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором № 2608/1 від 08 травня 2008 року в сумі 750 772,61 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: вищевказаного житлового будинку, земельної ділянки та квартири шляхом їхнього продажу з прилюдних торгів та та виконавче провадження №3788847 щодо стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та держмита, сплаченого при подачі заяви.

Під час примусового виконання судового рішення 08.02.2017 року державний виконавець виніс постанову про арешт майна.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_1 була відповідачем у цивільній справі № 29544/10, яку розглядав Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області і, відповідно, боржником у зазначених виконавчих провадженнях.

Розглядаючи спір за її позовом про скасування арешту, суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні №37888333, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Тобто вона не може бути позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на норми цивільного законодавства щодо захисту права власності не заслуговують на увагу, оскільки нею не визначено особи, яка порушує це право, що свідчить про відсутність спору про право.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Крім того, слід врахувати, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновку, викладеного в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), ухваленій Верховним Судом у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19), ухваленій Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження є обґрунтованим, так як арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявники не можуть виступати позивачами у даних справах і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 374, 377, ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування і розпорядження майном закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення в суд із скаргою в порядку Розділу VII ЦПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.