ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 643/9587/23

провадження № 22-ц/818/2275/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року у складі судді Олійника О.О.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання (30.06.2025 року), але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є матір`ю повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між нею та батьком дитини - відповідачем було розірвано. Спільний із відповідачем син проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момент, ОСОБА_4 досяг повноліття та наразі є здобувачем вищої освіти 3 (третього) курсу денної форми навчання факультету Автоматизації і комп?ютерних систем Національного університету харчових технологій (м. Київ), дата закінчення навчання - 30 червня 2025 року. Вказане вище навчання здійснюється на договірній (платній) основі, що підтверджується договором про навчання у Національному університеті харчових технологій від 01.09.2021 року. Відповідач ухиляється від належного утримання та фінансового забезпечення їхнього спільного сина у зв`язку із навчанням, матеріальну допомогу не надає, а відповідно до ст. 199 СК України, він зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися до досягнення ним 23 років.

Відповідач є фізично здоровим, працездатним, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу.

Позивачка працює у ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» на посаді провідного фахівця з торгового обладнання з 22.07.2013 року і по теперішній час, що дозволяє в певній мірі покривати витрати на навчання сина, проте відсутність допомоги зі сторони батька дитини утворює нерівномірний тягар щодо обов`язку по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання. Син ОСОБА_4 не працює, офіційного доходу не має, стипендії не отримує, так як навчання здійснюється на контрактній основі. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, вона була вимушена звернутись до суду з даною позовної заявою. Позивачка вважає, що відповідач є працездатним, має заробіток, а тому може надавати допомогу на утримання повнолітнього сина.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 18 вересня 2023 року і до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

У межах суми платежу аліментів за один місяць допущено негайне виконання рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з посиланням на неповне з`ясування обставин справи та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що син ОСОБА_4 перебуває у Чехії та не проживає разом із матір`ю, що виключає її можливість звертатись до суду з цим позовом. Також, вважає, що частина від його доходу є завеликою сумою, як аліменти на дитину, яка продовжує навчання. Доказів витрат позивачки на утримання сина матеріали справи не містять. Також, зауважує, що син навчається на безоплатній основі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачкою аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, буде сумою, що відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її навчання та утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно довідки Національного університету харчових технологій № 389 від 15.08.2023 року, ОСОБА_4 є здобувачем вищої освіти 3 курсу денної форми навчання факультету автоматизації і комп`ютерних систем Національного університету харчових технологій. Термін закінчення навчання 30 червня 2025 року. Також, позивачем була додано копію контракту на навчання.

Щодо матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , як платника аліментів, то матеріли справи містять відповідь Головного управління ДПС у Харківській області, яка була надана на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 року та з якої убачається, що джерелом отримання доходів відповідача ОСОБА_2 є виплати військовослужбовцям, тобто відповідач отримує дохід.

Відповідач у заяву про перегляд заочного рішення зазначає, що він виконує бойові завдання у складі військової частини НОМЕР_2 , знаходиться в районі ведення активних бойових дій, а отже, отримує офіційну заробітну плату.

Також, ОСОБА_2 надав квитанцію від 06.01.2022 про сплату навчання сина ОСОБА_4 , що спростовує посилання позивачки, що відповідачем не надається матеріальна допомога сину (а.с. 72-73).

Інформація щодо доходу повнолітньої дитини ОСОБА_4 , відсутня.

Також, відсутня і інформація чи потребує ОСОБА_4 матеріальної допомоги.

Висновки суду першої інстанції про те, що навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги не підтверджені матеріалами справи, з урахуванням того, що він не проживає на території України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом 3 курсу денної форми навчання факультету автоматизації і комп`ютерних систем Національного університету харчових технологій. Термін закінчення навчання 30 червня 2025 року (а.с. 12).

З 15.12.2023 ОСОБА_4 був переведений на навчання за кошти державного бюджет, стипендію не отримує (а.с. 144).

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на пояснення ОСОБА_4 та копію його закордонного паспорту, що на час звернення до суду з позовом ОСОБА_3 він перебуває у м. Прага (а.с. 33-35).

Відповідно до довідки з місця роботи та отримання доходу, позивачка працює у ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» на посаді провідного фахівця з торгового обладнання з 22.07.2013 року і по теперішній час. Місце реєстрації підприємства м. Київ(а.с. 20).

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_4 постійно не проживає разом із матір`ю, яка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання, що унеможливлює стягнення аліментів на її користь.

Крім цього в супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України позивачка не надала належних та допустимих доказів існування у ОСОБА_4 потреб у матеріальній допомозі у зв`язку із продовженням навчання на що суд уваги не звернув.

За правилами ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.1,2,12,13,367,368, 374, 376,381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного суду не підлягає.

Повне текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - І.В. Бурлака

Н.П.Пилипчук