Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Державної казначейської служби України Бардашевська Л.С.

представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури - Роман М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до держави Україна в особі Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до держави Україна в особі Закарпатської обласної прокуратури , Державна казначейська служба України про стягнення 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду та інфляційних втрат.

Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що 18 березня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за результатами розгляду цивільної справи №308/12196/19 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Закарпатської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проголошено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з Державної казначейської служби України (, юридична адреса - м. Київ, вул. Бастіонна, 6) шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, суму в загальному розмірі 600 000 (шістсот тисяч ) гривень 00 копійок. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.11.2021 року по справі №308/12196/19 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні понесених витрат на правову допомогу і в цій частині ухвалено нове рішення про стягнення вказаної суми.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2023 року у справі №308/12196/19 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Після набрання законної сили судового рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на його виконання видані виконавчі документи , у справі №308/12196/19 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано 28.12.2021 року виконавчі листи.

Позивач зазначає, що на виконання вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 звернувся до Державної казначейської служби України 30.12.2021 року з заявами про примусове виконання рішення суду. Такі заяви одержані відповідачем 05.01.2022 року.

Позивач зазначає, що судове рішення у вказаній справі Держава виконала не відразу.

ДКС України перерахувала на банківській рахунок позивача стягнуті за судовим рішенням кошти в загальній сумі 616000,00 грн. 21 жовтня 2023 року , з урахуванням чого позивач посилаючись на тривале невиконання рішення, звернувся з позовом до держави в особі Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 05 квітня 2022 року по 20 жовтня 2023 року.

Оскільки судове рішення про виплату на його користь грошових коштів на компенсацію шкоди, яку було заподіяно внаслідок дій державних органів, не виконувалось тривалий час внаслідок дії чинників, які повністю перебували у межах контролю органів влади, то, відповідно до правовї позиції ЄСПЛ, саме держава має нести за це відповідальність.

Позивач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 року у справі №686/7081/21 , де у пунктах 91-94 викладено правову позицію щодо застосування норм матеріального права, якою визначено, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Позивач зазначає, що виконавчі листи по цивільній справі №308/12196/19 пред`явлені до виконання до Державної казначейської служби України 30.12.2021 року з заявами про примусове виконання рішення суду та одержані відповідачем 05.01.2022 року. Фактичне виконання рішення суду та виконавчих листів відбулось поза межами тримісячного строку, тобто 21 жовтня 2023 року, що дає право звернутись до суду про стягнення з держави 3-ох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 05.04.2022 року по 20.10.2023 року.

Позивач зазначає, що розмір процентів, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання рішення суду в деліктному зобов`язанні у справі №308/12196/19 за період з 05.04.2022 року по 20.10.2023 року становить 28555,40 грн.

Розмір інфляційних втрат, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання рішення суду в деліктному зобов`язанні у справі №308/12196/19 за період з 05.04.2022 року по 20.10.2023 року становить 133073,22 грн. (сто тридцять три тисячі сімдесят три 22 коп.).

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 28555,40 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 40 коп.), що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 05 квітня 2022 року по 20 жовтня 2023 року включно, та 133073,22 грн. (сто тридцять три тисячі сімдесят три 22 коп.) інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період з 05 квітня 2022 року по 20 жовтня 2023 року.

23.01.2024 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими, безпідставними та заявленими до неналежного відповідача, що випливає з наступного.

Щодо невірного способу встановлення підсудності справи зазначає наступне.

Вказує, що Казначейство є центральним органом виконавчої влади, виходячи з цього при виконанні органами Казначейства судових рішень, останні виконують одне з покладених на них завдань (виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація), спори, що виникають під час виконання ними рішень господарського суду чи суду з розгляду цивільних справ, відповідно до частини першої статті 17 КАС України належать до юрисдикції адміністративних судів (юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв?язку зі здійсненням суб?єктом владних повноважень владних управлінських функцій).

Щодо обставин справи зазначає наступне.

Зазначає, що керуючись пунктом 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, Державна казначейська служба України листом від 10.01.2022 №5-08-08/423 направила документи щодо виконання виконавчих листів, виданих 28.12.2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі 308/12196/19 до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області для здійснення заходів передбачених Порядком №845.

Зазначає, що відповідно до вимог пункту 36 та пункту 37 Порядку №845, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листами від 25.01.2022 №4-22-10/531, №4-22-10/535, №4-22-10/530 та №4-22-10/536 звернулося до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури для надання наявних документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача за вищезазгаданим виконавчим документом.

Зазначає, що на виконання вимог абз. 2 п. 37 Порядку №845, в межах строку Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листами від 10.02.2022 №4-22-08/852 та №4-22-08/852 надіслало вищезазначені виконавчі документи до Державної казначейської служби України для виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

Зазначає, що відповідно до Порядку №845, Казначейством було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання виконавчих листів виданих 28.12.2021 року.

Щодо механізму виконання судових рішень у разі здійснення безспірного списання коштів Державного бюджету України згідно із судовим рішенням про відшкодування шкоди Державою зазначає наступне.

Зазначив, що згідно з пунктом 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Аналогічний припис щодо виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету винятково в порядку черговості міститься в підпункті 1 пункту 9 розділу VI БК України.

Наголосили, що ані Порядок №845, ані Закон про відшкодування шкоди не встановлюють для Казначейства строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Зазначає, що зазначені акти спеціального законодавства не передбачають можливості нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних після виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою.

Питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Щодо безпідставного посилання позивача на нібито прострочення виконання Казначейством своїх зобов?язань зазначає.

Казначейство (як єдиний державний орган, уповноважений законом на виконання судових рішень відповідної категорії) зазначає, що положення статті 625 ЦК України щодо стягнення з боржника інфляційних і 3% річних не можуть бути застосовані у разі здійснення безспірного списання коштів Державного бюджету України згідно із судовим рішенням про відшкодування шкоди Державою. Вважає, що суд не має підстав ухвалювати рішення, яке фактично має на меті зобов?язання державного органу вчинити певні дії, що виходять за межі його повноважень або взагалі не входять до таких повноважень в силу вимог частини другої статті 19 КУ.

Щодо сформованої практики судів касаційної інстанції у правовідносинах щодо стягнення інфляційних і 3% річних зазначає наступне.

Зазначає, що зобов?язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, передбачених законом, не слід ототожнювати із зобов?язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів) , а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Зазначає, що відповідальність передбачена ст.625 ЦК України у виді інфляційних нарахувань і компенсації в розмірі трьох відсотків річних може виникати тільки у договірних відносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв?язку із заподіянням шкоди та її подальшого відшкодування.

З огляду на викладені обставини просить суд врахувати дані пояснення при розгляді справи та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

06.02.2024 року від представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважають, що позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зазначає, що виконання судових рішень щодо безспірного списання коштів з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам здійснюється безпосередньо Державною казначейською службою України. А тому оскільки ані прохальна, ані мотивувальна частина позовної заяви не містить вимог до прокуратури, ОСОБА_2 безпідставно зазначено відповідачем у даній справі Закарпатську обласну прокуратуру. Зазначає, що пред?явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Зазначає, що Державною казначейською службою України та її структурним підрозділом було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання вищезазначених виконавчих листів відповідно до Порядку 845.

Вказує на те, що суттєвими є приписи, зазначені у п.3 Порядку 845, згідно з якими рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Зазначає, що таким чином, Казначейство вчиняє у повному обсязі дії щодо виконання рішень суду, які безпосередньо визначені законом, що свідчить про відсутність бездіяльності Казначейства.

Зазначає, що Державний бюджет України, ані за КПКВК 3504030, ані за будь-якою іншою бюджетною програмою не предбачає асигнувань для виплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних внаслідок «прострочення» виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. Таким чином, стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат та трьох процентів річних законодавством України не передбачено, механізму такого списання не визначено, бюджетні асигнування у Державному бюджеті України на зазначену мету не втановлені.

З огляду на викладені обставини просить суд у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов?язання за рішенням суду та інфляційних втрат у загальному розмірі 161 628,62 грн. відмовити повністю.

15.02.2024 року надійшла від представника позивача до суду відповідь на відзив Державної казначейської служби України, згідно якої зазначив, що право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантоване: 1) ст. 56 Конституції України; 2) ст. 1176 Цивільного кодексу України; 3) ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Саме ці нормативні акти є спеціальними до застосування в даній категорії справ.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних системно сформульована законодавцем в п`ятій книзі Цивільного кодексу України «Зобов`язальне право» в розділі першому «Загальні положення про зобов`язання», а тому застосовна як до договірних зобов`язань (підрозділ 1 розділу 3 книги п`ятої), так і до недоговірних зобов`язань (підрозділ 2 розділу 3 книги п`ятої), яким є зобов`язання врегульовані ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, правові відносини щодо нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України є виключно цивільно-правовими.

Чинне законодавством України визначає чіткі строки виконання рішень суду про стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Зазначив, що у відповідності до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює чіткі строку виконання судового рішення в три календарних місяці. В межах такого строку з 05.01.2022 року по 05.04.2022 року Рішення суду у справі №308/12196/19, на виконання якого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано 28.12.2021 року виконавчі листи виконано не було, що й дало підставу для звернення з цим позовом до суду. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги по справі №308/22619/23 обґрунтованими, законними, які не спростовуються відповідачем, та просить суд їх задовольнити.

15.02.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Закарпатської обласної прокуратури, згідно якої зазначає , що право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантоване: 1) ст. 56 Конституції України; 2) ст. 1176 Цивільного кодексу України; 3) ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Саме ці нормативні акти є спеціальними до застосування в даній категорії справ.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних системно сформульована законодавцем в п`ятій книзі Цивільного кодексу України «Зобов`язальне право» в розділі першому «Загальні положення про зобов`язання», а тому застосовна як до договірних зобов`язань (підрозділ 1 розділу 3 книги п`ятої), так і до недоговірних зобов`язань (підрозділ 2 розділу 3 книги п`ятої), яким є зобов`язання врегульовані ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, правові відносини щодо нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України є виключно цивільно-правовими.

Позивачем у справі №308/22619/23 позов пред`явлено не до Закарпатської обласної прокуратури чи то до Казначейської служби України, а до Держави України в особі вказаних органів, як органу, що здійснював кримінальне переслідування позивача у справі та органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Держава Україна є належним відповідачем в даній категорії справ.

Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги по справі №308/22619/23 обґрунтованими, законними, які не спростовуються відповідачем, та просить суд їх задовольнити.

Позиція сторін справи :

Позивач ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Наголосив на тому, що чинне законодавством України визначає чіткі строки виконання рішень суду про стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Фактичне виконання рішення суду та виконавчих листів відбулось поза межами тримісячного строку, тобто 21 жовтня 2023 року, що дає право звернутись до суду про стягнення з держави 3-ох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 05.04.2022 року по 20.10.2023 року.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Бардашевська Л.С. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у відзиві. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у відзиві. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Заяви, клопотання.

23.01.2024 року представник відповідача Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позовну заяву;

06.02.2024 року представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву;

15.02.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив Державної казначейської служби України;

15.02.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив Закарпатської обласної прокуратури;

В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:

26.12.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.02.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по даній справі.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2021 року стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 600 000,00 гривень.

Судом встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.11.2021 року постановлено : рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2021 року в частині відмови у стягненні понесених витрат на правову допомогу скасувати і в цій частині ухвалено нове рішення про стягнення вказаної суми; стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 16 000,00 гривень, сплачених у зв?язку з наданням йому правової допомоги у кримінальній справі №1-141/11. В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2021 року залишено без змін.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу керівника Закарпатської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25.11.2021 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 28.12.2021 року видано виконавчий лист по справі №308/12196/19 згідно якого суд вирішив стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 600 000,00 гривень.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 28.12.2021 року видано виконавчий лист по справі №308/12196/19 згідно якого Закарпатський апеляційний суд вирішив стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 16 000,00 гривень, сплачених у зв?язку з наданням йому правової допомоги у кримінальній справі №1-141/11.

Судом встановлено, що 30.12.2021 року позивачем ОСОБА_2 направлено до Державної казначейської служби України заяви про примусове виконання рішення суду, що підтверджується рекомендованим листом доданим до матеріалів справи.

Судом встановлено, що Державною казначейською службою України 06.01.2022 року отримано заяви ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду, що підтверджується вхідним штампом Державної казначейської служби України на поданій заяві.

Судом встановлено, що листом від 10.01.2022 року №5-08-08/423 Державною казначейською службою України повідомлено ОСОБА_2 про направлення документів для здійснення заходів передбачених Порядком № 845.

Керуючись пунктом 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845), Державна казначейська служба України листом від 10.01.2022 5-08-08/423 направила документи щодо виконання виконавчих листів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, виданих 28.12.2021 по справі №308/12196/19 до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області для здійснення заходів передбачених Порядком № 845.

Відповідно до вимог пункту 36 та пункту 37 Порядку № 845, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 25.01.2022 року №4-22-10/531 та 25.01.2022 року №4-22-10/535 звернулося до Закарпатської обласної прокуратури для надання наявних документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача за вищезгаданими виконавчими документами.

Відповідно до вимог пункту 36 та пункту 37 Порядку № 845, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 25.01.2022 року №4-22-10/530 та 25.01.2022 року №4-22-10/536 звернулося до ГУНП в Закарпатській області для надання наявних документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача за вищезгаданими виконавчими документами.

Судом встановлено, що листом від 10.02.2022 року №66/106/11-2022 надійшла відповідь ГУНП в Закарпатській області на вказаний лист та повідомлено, що прокуратурою Закарпатської області було подано клопотання про зупинення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2021 року та постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.11.2021 року у справі №308/12196/19 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Судом встановлено, що листом від 08.02.2022 року №15-18/вих. 22 надійшла відповідь Закарпатської обласної прокуратури про наявність підстав для зупинення безспірного списання коштів та повідомлено Державну казначейську службу України про те, що на вказані судові рішення першої та апеляційної інстанції Закарпатською обласною прокуратурою до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 04.01.2022 подано касаційну скаргу (вихідний №15-1 вих.22) в межах строку на касаційне оскарження.

Листом №5-11-11/2526 від 14.02.2023 року Державною казначейською службою України повідомлено ОСОБА_2 про розгляд інформаційного запиту від 07.02.2023 щодо надання інформації стосовно виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду, а також повідомлено про те, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства.

На виконання вимог абз. 2 п. 37 Порядку № 845, в межах строку визначеного Порядком, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 10.02.2022 року №4-22-08/852 та №4-22-08/853 Головним управлінням Державної казначейської служби України направлено документи до Державної казначейської служби України для виконання.

Судом встановлено, що 21.10.2023 року Державною казначейською службою України перераховано на банківський рахунок ОСОБА_2 616 000,00 грн., що підтверджується випискою по надходженням коштів по картці ОСОБА_2 .

Таким чином, казначейством було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання наданих виконавчих листів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, виданих 28.12.2021 року по справі №308/12196/19, однак не дотриманий строк виконання рішення суду.

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

У разі відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення, орган Казначейства повідомляє органу прокуратури за місцем досудового розслідування відповідного кримінального правопорушення.

Орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку в Казначействі відкривається відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. (пункт 38 Порядку).

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Крім цього, пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

19 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 646/14523/15-ц, у якій зробила висновок про те, що період прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України слід рахувати з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку щодо обчислення початку періоду прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України та виснувала, що з огляду на припис частини четвертої статті 3 Закону № 4901-VI прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Частиною другою статті 6 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За частиною першою статті 5 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Щодо виду судочинства, у порядку якого мають розглядатися вимоги про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України 3 % річних та інфляційних втрат через невиконання ухваленого судом судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.

Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, а саме інфляційних втрат та 3 % річних на підставістатті 625 ЦК Україниу зв`язку з невиконанням боржником судового рішення у цивільній справі, яке набрало законної сили, відтак розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, аргументи відповідачів щодо невірного способу встановлення підсудності справи не є належно підтвердженими та спростовані висновком викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

Позивач у позові просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 28555,40 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 40 коп.), що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 05 квітня 2022 року по 20 жовтня 2023 року включно, та 133073,22 грн. (сто тридцять три тисячі сімдесят три 22 коп.) інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період з 05 квітня 2022 року по 20 жовтня 2023 року.

У своїй постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку визначеномуЗаконом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон №4901-VI).

Відповідно до частини другої статті 3 статті 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження»,із заявою про виконання рішення суду.Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

За частиною четвертою статті 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Подібні положення містить частина шоста статті 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» згідно якої перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів,у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Наведене системне тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, статей 3, 4, 5 Закону № 4901-VI сприятиме дисциплінуванню поведінки стягувача під час пред`явлення ним виконавчого документа в порядку визначеному Законом № 4901-VI, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів з держави, адже за такого підходу до визначення моменту прострочення держави у спірних правовідносинах стягувач буде обізнаним, що умовою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неперерахування державою стягувачу протягом визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку коштів за наслідком його звернення із заявою про виконання рішення суду, тоді як час, який передує завершенню цього строку, не входить до періоду прострочення виконання державою рішення суду за який може бути заявлено стягувачем відповідні нарахування.

У позовній заяві позивач зазначає, що він звернувся 30.12.2021 року з заявами про примусове виконання рішення суду та дані заяви були одержані відповідачем 05.01.2022 року.

Однак, з наявних матеріалів справи вбачається, що заяви стягувача про примусове виконання рішення суду отримані та зареєстровані Державною казначейською службою України 06.01.2022 року, згідно вхідного штампу.

Судом встановлено, що фактична виплата суми заборгованості за рішенням Ужгородського міськрайонного суду в сумі 616 000,00 грн. отримана ОСОБА_2 21.10.2023 року, тобто з пропуском трьохмісячного терміну на виплату заборгованості.

Отже, три місяці для виконання рішення суду (виконавчих листів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, виданих 28.12.2021 про стягнення суми 600 000,00 та 16 000,00 грн.) сплинули 06.04.2022. Відтак право позивача на стягнення інфляційних та 3% річних виникло з 07.04.2022 року по 20.10.2023 року (включно останній день, який передує дню виплати).

Таким чином, Державна казначейська служба України прострочила виплату за рішенням суду на 562 календарні дні.

Здійснивши перерахунок відповідних нарахувань 3% річних за період з якого виникло у позивача право на їх стягнення, а саме з 07.04.2022 по 20.10.2023 року судом встановлено суму в розмірі 28 454,14 грн. , які і належить стягнути на користь позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення судом.

Щодо розрахунку інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України, то суд виходить з наступного.

Позивач зазначив, що розмір інфляційних втрат, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання рішення суду в деліктному зобов`язанні у справі №308/12196/19 за період з 05.04.2022 року по 20.10.2023 року становить 133073,22 грн.

На виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 р. № 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

У нашому випадку заборгованість виникла з 07.04.2022 року та була погашена 21.10.2023 року, тобто при розрахунку інфляційного збільшення враховуються індекси інфляції за повний місяць в якому настала заборгованість та за повний місяць в якому її було погашено.

Здійснивши перерахунок відповідних нарахувань інфляційних втрат, за період з якого виникло у позивача право на їх стягнення, а саме з 07.04.2022 по 20.10.2023 року судом встановлено суму інфляційних втрат в розмірі 137 368,00 грн.

Водночас суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених позовних вимог , а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 133 073,22 (сто тридцять три тисячі сімдесят три гривні 22 коп), яка була заявлена позивачем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 12, 19, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до держави Україна в особі Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 відсотка річних за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду в розмірі 28 454,14 (двадцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 14 коп.) гривні та суму інфляційних втрат в розмірі 133 073,22 (сто тридцять три тисячі сімдесят три гривні 22 коп) .

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Закарпатська обласна прокуратура (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2а, ).

Відповідач Державна казначейська служба України (місце знаходження:01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ).

Дата складання повного тексту судового рішення - 03.06.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца