РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., при секретарі Меркуловій А.В.,

справа № 333/5368/23

провадження № 2/333/358/24

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне.

12 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав договір № б/н для отримання кредитної картки із наданням встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_2 надав свою згоду на те, що анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Умовами, правилами та тарифами, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 20 лютого 2023 року має заборгованість у сумі 42 643,23 грн., яка складається з наступного: 35 084,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7558,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 42 643,23 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн.

Відзив на позовну заяву.

06 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнає позов в частині наявної заборгованості у розмірі 9 210, 20 грн., оскільки між ним та позивачем дійсно 12 грудня 2011 року було укладено кредитний договір, який за своєю природою є договором про надання банківських послуг. За умовами вказаного договору він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку

Зазначав, що будь-яку відсоткову ставку та відповідальність за порушення термінів виконання зобов`язання, між ним та банком у визначений законом спосіб при підписанні заяви-анкети від 12 грудня 2011 року не погоджено. Відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивачем не доведено, що саме надані при розрахунку умови договору існували на час його укладання та в подальшому не змінювались. Також представник відповідача надав власний розрахунок заборгованості.

У зв`язку з чим просить у задоволенні позовної заяви відмовити в частині, яку відповідачем не визнано.

Також просить розстрочити виконання судового рішення строком на два місяці у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та перебуванні на утриманні малолітньої дитини.

Відповідь на відзив.

На адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в зазначеній частині, оскільки боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами. Вказав, що відповідач тривалий час виконував умови кредитного договору, а тому посилання відповідача на те, що він не розумів та з ним не було погоджено умови кредитного договору, є хибними.

Також в своїй відповіді на відзив представник позивача заперечував проти розстрочення виконання рішення суду.

Заперечення на відповідь на відзив.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що з боржником не було погоджено сам кредитний договір, він не був ознайомлений з ним у встановлений законом порядок, поряд з тим, боржник підписав анкету-заяву про приєднання до кредитного договору, в якій не зазначено відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, твердження сторони позивача, про те, що боржник ознайомлений та погодився на встановлені відсотки, матеріалами справи не підтверджено.

Пояснення на заперечення.

На адресу суду надійшли пояснення на заперечення, в якій позивач зазначив, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в зазначеній частині, оскільки боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами. Зазначив, що наданими представником відповідача доказами, не спростовується факт погодження боржника з умовами договору.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. В попередніх судових засіданнях, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі враховуючи обставини викладенні у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибули, надали заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності. В попередніх судових засіданнях, просили позов задовольнити частково в межах частини, яку відповідач визнає та врахувати доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Оскільки учасники справи не з`явилися, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу не здійснюється.

Установлені судом фактичні обставини справи

Відповідно до укладеного договору № б/н від 12 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку із наданням встановленого кредитного ліміту.

За умовами укладеного договору позичальник зобов`язався щомісячно повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Але в процесі користування кредитними коштами Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, що підтверджується випискою по рахунку.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 20 лютого 2023 року, має заборгованість у сумі 42 643,23 грн., яка складається з наступного: 35 084,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7558,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з умовами договору 22 січня 2021 року та підписав зазначені умови за допомогою ОТР паролю 22 січня 2021 року о 17 годині 07 хвилин.

Наразі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» має найменування Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно зі п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою власноручного підпису, тобто Анкета-заява містить докладну інформацію щодо ОСОБА_2 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. До анкети-заяви додані відповідні сторінки паспорта ОСОБА_2 .

Відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У зв`язку з чим суд вважає, договір укладеним належним чином.

Щодо погодження умов договору в частині штрафних санкцій, за несвоєчасне виконання договору.

Банк в позовній заяві вказував на те, що з вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №200/5647/18.

Оскільки Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті, суд доходить до висновку, що в анкеті-заяві від 12 грудня 2011 року ОСОБА_2 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Поряд тим, позивачем надано умови кредитування які повторно узгоджувались з ОСОБА_2 та які підписані ним 22 січня 2021 року з використанням ОТР паролю о 17 годині 07 хвилин. У зв`язку з чим суд вважає, доведеним факт ознайомлення та погодження з боржником ОСОБА_2 умов кредитування та останній в повній мірі з ними погодився, що підтверджується його електронним підписом. У зв`язку з чим суд вважає, що саме нарахування заборгованості за відсотками починаючи з 22 січня 2021 року є законними та обґрунтованими, оскільки боржник з ними ознайомлений та погодився на їх нарахування у зв`язку з невиконанням зобов`язань.

Суд вважає, що позивачем безпідставно нараховані саме штрафні санкції (відсотки), які були не погодженні з боржником, за прострочення заборгованості за період з 12 грудня 2011 року по 22 січня 2021 року у сумі 14 646, 89 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по картковому рахунку від 22.02.2023 року, а тому в частині стягнення заборгованості за цей період необхідно відмовити.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання взятого позичальником на себе зобов`язання, що свідчить про порушення його прав, та вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позики у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього, на користь позивача, наявну заборгованість, а позовну заяву задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення у даній справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з положеннями ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як передбачено ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.351 ЦПК і ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 липня 2020 року у справі №908/1884/19.

На думку суду, стороною відповідача не обґрунтована необхідність розстрочки виконання рішення суду, конкретно не зазначено, яким чином відповідач за розстрочений термін зможе сплатити всю боргову суму.

Вирішуючи вказане у відзиві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що відповідачем не обґрунтовано підстави для розстрочення виконання рішення.

Враховуючи все вищенаведене, суд, беручи до уваги те, що позивач заперечує щодо розстрочення виконання рішення суду у даній справі, наведенні відповідачем обставини для розстрочення виконання рішення суду не є обставинами, що відповідно до чинного законодавства істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду необхідно відмовити.

При цьому, суд, дотримуючись балансу інтересів сторін, враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, який з часу звернення позивача до суду навіть частково не погасив заборгованості за кредитним договором, матеріальний стан відповідача, дію воєнного стану в Україні, який впливає на обидві сторони у справі.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.435 ЦПК України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 може звернутися із відповідною заявою про розстрочення виконання рішення суду у даній справі і на стадії виконання рішення суду за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2684,00 грн. оскільки його вимоги задоволено частково, а саме на 65,6% (27 996,34 *100: 42 643,23), тому з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1760,70 грн. (2684х65,6:100).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 260, 263, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 526, 527, 530, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, НОМЕР_2 МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2011 року станом на 20 лютого 2023 року у розмірі 27 996,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , НОМЕР_2 МФО №305299) витрати на сплату судового збору в сумі 1760, 70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва