РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 червня 2024 рокуСправа № 495/6032/23
Номер провадження 2/495/295/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, суд

ВСТАНОВИВ:

09.06.2023 ОСОБА_1 (далі Позивач), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про поділ спільного майна.

Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2019 було розірвано.

07.07.2021 Відповідач уклала шлюб з ОСОБА_3 , та після державної реєстрації має прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.11.2011 Органом приватизації державного житлового фонду виконкому Випасненської сільської ради, Відповідачу та ОСОБА_5 в рівних частках належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку загальною площею 70,5 км.м., житловою 45,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по 1/4 частки кожному власнику.

06.02.2012 відбулася державна реєстрація цього права, що підтверджується витягом КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентарізації» про державну реєстрацію прав за №33077309, та інформаційною довідкою №332864072 від 19.05.2023, згідно з якими Відповідачу належить на праві власності 1/4 частка житлового будинку.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 12.06.2023 по вказаній справі було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судового засідання.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 26.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мандич Л.Л у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2019 було розірвано.

07.07.2021 Відповідач уклала шлюб з ОСОБА_3 , та після державної реєстрації Відповідач має прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.11.2011 № 2040 Органом приватизації державного житлового фонду виконкому Випасненської сільської ради, Відповідачу та ОСОБА_5 в рівних частках належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку загальною площею 70,5 км.м., житловою 45,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по 1/4 частки кожному власнику.

06.02.2012 відбулася державна реєстрація цього права, що підтверджується витягом КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентарізації» про державну реєстрацію прав за №33077309, та інформаційною довідкою №332864072 від 19.05.2023, згідно з якими Відповідачу належить на праві власності 1/4 частка житлового будинку.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогамист. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ознаки доказів: фактичні дані, тобто це не самі факти, а відомості про них; не будь-які фактичні дані, а лише ті, які треба встановити в тій чи іншій справі; фактичні дані, що втілюються в певній процесуальній формі (засобах доказування).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно ст. 71 СК України майно, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відтак, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 стала власником 1/4 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок виділу частки будинку за даною адресою приватизованої в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", вказана 1/4 частка житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є особистою власністю Відповідача, та не підпадає під визначення спільного майна подружжя, а тому не підлягає поділу.

Імперативною нормою законодавства визначено, що житло, яке було набуто за час шлюбу внаслідок його приватизації є особистою приватною власністю дружини та чоловіка. Зазначена норма була доповнена до ст. 57 СК України згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012 року через різну правозастосовну практику, у зв`язку з чим законодавець й вирішив конкретизувати для усунення іншого можливого тлумачення з цього питання, визначивши приватизоване житло як об`єкт особистої приватної власності.

Відповідно дост.263ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи встановлені у справі обставини і зазначені норми права, суд вважає за необхідне, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.4,12, 13, 15, 16, 19,81, 259,263,264,265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Юлія ШЕВЧУК