ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 303/4247/20

провадження № 61-7429св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Попович Віта Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Владислав Мирославович, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Куцкір Ю. Ю., від 26 січня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., від 21 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Попович В. В., про визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він є власником земельної ділянки, площею 0,23 га, яка розташована в урочищі Сороча гора,

с. Кендерешів Мукачівського району. Право на земельну ділянку, крім державного акту, підтверджено також рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2010 року у справі № 2-40/10, яким визнано недійсним рішення Кольчинської селищної ради

від 25 липня 2007 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,05 га, в урочищі Сороча гора, с. Кендерешів Мукачівського району для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, визнано недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЗК № 034625, виданий ОСОБА_3 13 серпня

2007 року, кадастровий номер :00:040:0003.

3. Однак, знаючи про рішення суду у справі № 2-40/10, ОСОБА_3

08 грудня 2017 року уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :00:040:0003, що раніше належала позивачу.

4. Вважав, що відповідачі уклали між собою договір, який стосується його власності, зазначивши в правочині неправдиві відомості.

5. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсним і скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 про передачу у власність земельної ділянки, загальною

площею 0,05 га, що розташована в урочищі Сороча гора с. Кендерешів Мукачівського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :00:040:0003;

- усунути перешкоди щодо користування належною йому земельною ділянкою, площею 0,23 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про передачу

у власність земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, кадастровий номер :00:040:0003. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання недійсним оспорюваного правочину, вказав, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останній не був власником земельної ділянки, а отже не міг розпоряджатися нею.

8. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 26 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_4 - адвоката

Сідуна В. М. про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

9. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залучено до участі в справі ОСОБА_2 , як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 .

10. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 березня

2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 26 січня 2021 року залишено без змін.

11. Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вказала, що ОСОБА_3 як продавець не мав правомочностей власника щодо відчужуваного майна (земельної ділянки), тобто діяв незаконно та недобросовісно.

12. Рішення суду першої переглядалось в апеляційному порядку лише в частині задоволених вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Сідун В. М. просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У травні 2023 року представник ОСОБА_4 - адвокат Сідун В. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у липні 2023 року надійшли до Верховного Суду.

16. Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_5 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.

17. Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19,

від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-2069цс16 (пункт 1 частини другої статті 389

ЦПК України).

19. Зазначає, що суди не вказали норму права, відповідно до якої оспорюваний договір визнано недійсним.

20. Наголошує, що належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з віндикаційним позовом, оскільки його задоволення та рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідного запису до державного реєстру. Внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу не відбувається перехід права власності на спірну земельну ділянку до позивача, не скасовується її реєстрація за відповідачем, не відбувається анулювання кадастрового номеру.

21. Звертає увагу, що ОСОБА_1 ніколи не був власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:040:0003.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Обставини справи, встановлені судами

22. Згідно із державним актом на право приватної власності на землю

серії ІІ-ЗК № 003849 на підставі рішення ХVI сесії ХХІІ скликання Кольчинської селищної ради, ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,23 га, в урочищі «Сороча гора» на території с. Кендерешів.

23. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 31 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 14 вересня 2010 року, у справі № 2-40/10, визнано недійсним рішення Кольчинської селищної ради

від 25 липня 2007 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,05 га, в урочищі Сороча Гора, с. Кендерешів Мукачівського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства. Також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 034625, виданий 13 серпня

2007 року ОСОБА_3 .

Вказаним рішенням суду встановлено, що земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_3 , повністю накладається на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , що підтверджено висновком судової експертизи № 58 від 25 травня 2010 року.

24. 08 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, місце розташування якої є

с. Кендерешів, урочище Сороча гора Мукачівського району Закарпатської області, кадастровий номер :00:040:0003.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

25. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

26. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

27. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

28. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

29. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

30. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

31. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

32. Відповідно до статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

33. У частині другій статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом визнання правочину недійсним.

34. Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

35. Угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду (стаття 210 ЗК України).

36. З оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного 08 грудня

2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що

ОСОБА_3 відчужує земельну ділянку, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 034625, виданого 13 серпня 2007 року на підставі рішення Кольчинської селищної ради від 25 липня 2007 року.

37. Водночас рішенням суду у справі № 2-40/10 визнано недійсним рішення Кольчинської селищної ради від 25 липня 2007 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,05 га, в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 034625, виданий 13 серпня 2007 року ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, площею

0,05 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:040:0003.

Вказаним рішенням суду встановлено, що земельна ділянка, площею 0,05 га, яка надана у власність ОСОБА_3 повністю накладається на земельну ділянку, площею 0,23 га, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .

38. Врахувавши вказані обставини та встановивши, що ОСОБА_3 на момент відчуження за договором купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року спірної земельної ділянки не був її власником та, відповідно, не мав права розпоряджатися нею, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

39. Посилання заявника на те, що позивач не набув права власності на спірну земельну ділянку, є безпідставними та такими, що спростовані рішенням суду від 31 серпня 2010 року у справі № 2-40/10, про яке вочевидь було відомо ОСОБА_3 та яке було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

40. Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушених прав, колегія суддів звертає увагу, що правовим наслідком недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу буде відновлення попереднього стану сторін, за якого спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже вирішено у справі № 2-40/10. Отже за встановлених обставин обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав можна вважати ефективним.

41. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-2069цс16, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

42. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

43. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

44. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

45. Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

46. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

47. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

48. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Владислав Мирославович, залишити без задоволення.

2. Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович