провадження № 22-ц/824/680/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», поданою представником - директором Лопатіним Костянтином Олександровичем на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2021 року директор СП «ЕНЕРОЗБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 535,69 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 806,02 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 457,82 грн; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 2270, 00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат. Перелік договорів, споживачів та сум грошових зобов`язань, право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 37 341,71 грн та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської державної адміністрації від 10 квітня 2018 року №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34(5085).

Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про виконання послуг.

Позивач вказує, що відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2021 року становить 19 457,82 грн, з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення - 0, 00 грн; заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води - 19 457,82 грн.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

28 грудня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва у цій справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 535,69 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 806,02 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 457,82 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

30 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мінченко Ярослав Васильович подав відзив на позовну заяву, у якому просив позовні вимоги задовольнити частково на суму 7 480,46 грн з наступних підстав.

Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року та після 01 травня 2018 року. Однак, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а тому за вимогами про стягнення заборгованості за період з 2010 року по 11 серпня 2017 року позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Крім того, до позову не долучено договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, як невід`ємної частини Додатків №1 та №2. З наданого позивачем розрахунку неможливо встановити як формувалася заборгованість, яка виникла до 01 травня 2018 року, період її виникнення, правильність застосування тарифів при обчисленні суми заборгованості, сплату відповідачем платежів за вказаний період та наявність підстав для застосування строків позовної давності.

Вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги до 01 травня 2018 року на загальну суму 37 341,71 грн задоволенню не підлягають.

Звертає увагу, що згідно розрахунку заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року, споживачам за адресою: АДРЕСА_2 , надано пільгу у розмірі 2117,34 грн, проведено коригування на суму 5643,60 грн, та сплачено відповідачем 4216,42 грн. За вирахуванням зазначених сум, вважає, що стягненню підлягає заборгованість за спожиті після 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 7480,46 грн.

05 вересня 2023 року представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Богдан Банецький подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Підтримуючи доводи позовної заяви, вказав, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи, в яких зазначалися дані споживача, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо. Попри це, до позивача із заявами про неправомірність нарахованої заборгованості та/ чи її перерахунок в спірний період не звертався. Оскільки відповідач частково сплачував заборгованість за централізоване опалення та гаряче водопостачання вважається, що він визнав її наявність та строки позовної давності переривалися, а тому позов слід задовольнити частково.

13 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мінченко Ярослав Васильович подав заперечення, у яких вказав, що на виконання заочного рішення у цій справі було відкрито виконавче провадження ВП №72313524. Під час примусового виконання з ОСОБА_1 було стягнуто 10 648,00 грн. Вважає, що з урахуванням доводів відзиву, відповідач сплатив заборгованість у більшому розмірі ніж доведено позивачем, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

19 вересня 2023 року представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Богдан Банецький подав пояснення, за змістом яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у раніше поданих заявах по суті справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 809, 82 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, директор СП «ЕНЕРГОЗБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - ОСОБА_3 , 06 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 535,69 грн; стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 806,02 грн та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на наявність в матеріалах справи розгорнутих розрахунків заборгованості за спожиті послуги з 01 липня 2015 року по 01 травня 2018 року, з яких встановлюється як формувалася заборгованість, а також об`єми споживання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою відповідача, що призвело до неналежної оцінки доказів.

Відповідач жодного разу не передавав змістовних контраргументів щодо спожитих послуг до 01 травня 2018 року, не надавав показники приладу обліку та свідоцтва про повірку засобів обліку, що призвело до нарахування відповідачу заборгованості за нормами, передбаченими Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Порядком надання житлово-комунальних послуг №630. Таким чином, відповідачем не доведено факту проведення міжповірочних інтервалів приладу обліку починаючи з 2005 року по дату подання позову.

Оскільки відповідачем не передавалися показники приладів обліку, не надавалися до постачальної організації свідоцтва про повірку приладів обліку, споживачу здійснювалися нарахування за нормами встановленими чинним законодавством відповідно до кількості прописаних в квартирі осіб.

Крім того, суд не врахував, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

Строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину.

Карантин на території України установлено з 12 березня 2020 року, а тому КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води спожитих з березня 2017 року по травень 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року поновлено КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», поданою представником - директором ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мінченко Ярослав Васильович подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Свою позицію мотивував доводами, які є аналогічними відзиву, поданому до суду першої інстанції.

22 березня 2024 року представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Богдан Банецький подав відповідь на відзив, у якій підтримав доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємство, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак з 01 травня 2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 липня 2023 року власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1

Відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води з 01 травня 2018 року складає 19 457,82 грн.

Відповідно до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 37 341,71 грн., що також підтверджується додатками №1 та №2 до вказаного договору.

Суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачі свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води не виконували, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість перед позивачем у сумі 56 799,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд за заявою відповідача ОСОБА_1 застосував строки позовної давності до частини позовних вимог та відхилив доводи позивача про те, що обчислення строків позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2021 року.

Суд першої інстанції врахував, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року №641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 02 квітня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 03 квітня 2017 року. Однак, враховуючи те, що детального розрахунку заборгованості в період з 03 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року представником позивача не надано, а додано лише два додатки №1 та №2 до Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), в яких зазначено загальний розмір заборгованості, за який період виникла така заборгованість у вказаних додатках не зазначено, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за період з 01 травня 2018 року в загальному розмірі 19 457,82 грн.

Крім того, при розгляді справи встановлено, що під час примусового виконання заочного рішення суду від 28 грудня 2021 року з відповідача на користь позивача було стягнуто грошові кошти у розмірі 4 496,17 грн. та 6 151,83 грн., а тому суд вважав за доцільне вирахувати наведені суми та стягнути з відповідача на користь позивача 8 809,82 грн.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду у оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Оскільки власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , обов`язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які виникли за цією адресою, на підставі ст. 322 ЦК України покладено на нього.

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач прийняв від ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла станом на 01 травня 2018 року в розмірі 37 341,71 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34(5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Поряд з цим, суд першої інстанції правомірно виходив з необхідності застосування строків позовної давності до вимог КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діяв і на час звернення КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до суду першої інстанції з позовом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Оскільки збільшення обсягу відповідальності споживача комунальних послуг за правилами ч. 2 ст. 5 ЦК України не допускається та застосовується в силу прямої дії аналогічної норми ст. 58 Конституції України, до позовних вимог КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості, яка виникла до 02 квітня 2017 року підлягають застосуванню строки позовної давності.

Разом тим, слушними є доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом першої інстанції наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за надані до 01 травня 2018 року житлово-комунальні послуги.

Так, до відповіді на відзив, поданої суду першої інстанції 05 вересня 2023 року, представник позивача долучив Детальний розрахунок заборгованості з 2015 року (а.с.197-199) та докази їх направлення ОСОБА_1 (а.с. 200).

За даними розрахунку заборгованості за послуги, право вимоги за якими відступлено ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11 серпня 2018 року №602-18, в межах строків позовної давності за період з квітня 2017 року по 01 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення становить 3 579,05 грн., а за послуги з централізованого постачання гарячої води - 10 845,22 грн., а всього 14 424,27 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, яка існувала станом на 01 травня 2018 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Відповідно до ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково (38,63 %), з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 315,28 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником - директором ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, спожиті до 01 травня 2018 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка,5) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по 01 травня 2018 року у розмірі 3 579,05 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по 01 травня 2018 року у розмірі 10 845,22 грн., а всього 14 424 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка,5) судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 315 (одна тисяча триста п`ятнадцять) гривень 28 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова