БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2-о/356/17/24
Справа № 356/359/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.24 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Як встановлено статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

04.06.2024 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В. винесла ухвалу про залишення заяви без руху з підстав недотримання заявником вимог ст. 175, 318 ЦПК України.

Так, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містила відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін.

Як вбачається з прохальної частини заяви ОСОБА_1 просила суд: «встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 після виходу на пенсію у 2011 році проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 протягом 27 років та фактично перебувала на його, ОСОБА_2 , утриманні понад 10 (десять) років, вели спільне господарство, отримувала від померлого годувальника фізичну, моральну та матеріальну допомогу до дня його смерті і ця допомога була постійним і основним джерелом засобу для ОСОБА_1 , існування».

З наведеного вище не вбачалося можливим зрозуміти зміст вимог та спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні.

З аналізу вимог, викладених у прохальній частині заяви ОСОБА_1 просила суд встановити принаймні два факти, що мають юридчине значення: 1) факт «проживання ОСОБА_1 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 протягом 27 років з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 2) факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 понад 10 (десять) років.

Як встановлено приписами частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як визначено приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

В підпункті 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Таким чином, виходячи з наведених вище законодавчих норм, а саме Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», за заявою у справах окремого провадження заявник має сплатити суму судового збору в розмірі 3028,00 грнх0,2= 605,60 гривень.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просила суд встановити принаймні два факти, що мають юридичне значення, однак останньою сплачено судовий збір тільки за одну вимогу немайнового характеру, оскільки до заяви долучено квитанцію про сплату судового збору у сумі 605,60 гривень.

Частиною 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір"встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, заявнику слід було сплатити судовий збір відповідно до кількості заявлених вимог (з урахуванням вже сплаченої суми судового збору).

Так, у заяві ОСОБА_1 вказала таке: «На даний час у місцевому військкоматі отримала витяг з наказу від 21 лютого 2023 року № 681, де у п. 1 наказової частини зазначено: «Громадянці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити у виплаті грошового забезпечення згідно наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року (Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам), які передбачені у зв`язку із загибеллю (смертю)».

Однак, до заяви не долучено копії вказаного витягу з наказу.

Як передбачено ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, заявнику необхідно було усунути недоліки, які має заява, а саме: у заяві зазначити про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін; сплатити судовий збір відповідно до кількості заявлених вимог (з урахуванням вже сплаченої суми судового збору), враховуючи, що за подачу заяви даної категорії сплачується судовий збір у розмірі 605,60 гривень на р/р UA0010754, одержувач: ГУК у Київ. обл./Березанська міська ТГ/ 22030101, код ЄДРПОУ: 37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, та надати оригінал квитанції; на виконання вимог ст. 318 ЦПК України долучити докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, а саме: копію «витягу з наказу від 21 лютого 2023 року № 681», посилання на який містить заява, а також довідку про неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують факти, які просить встановити заявниця.

Суд надав заявнику десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків.

Копія зазначеної ухвали суду була надіслана заявнику ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, однак конверт повернувся до суду із відміткою органів поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

15.07.2024 копія ухвали про залишення заяви без руху була повторно надіслана заявнику ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 23.07.2024 отримала копію ухвали про залишення заяви без руху від 04.06.2024, що вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, відтак, заявник мала строк до 05.08.2024 для усунення недоліків заяви.

Так, 29.07.2024 ОСОБА_1 на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху надала через канцелярію суду «новий варіант заяви та додатків» (пакет документів на 36 аркушах).

Суд звертає увагу на те. що «новий варіант заяви» (як пойменовує його заявник) не містить підпису останньої.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як передбачено ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Прохальну частину «нового варіанту заяви» ОСОБА_1 виклала таким чином: «встановити факт перебування мене на утриманні мого пасинка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від поранення при прийнятті участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і отримання збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях, і я, ОСОБА_1 , фактично перебувала на його, утриманні, отримувала від померлого моральну та матеріальну допомогу до дня його смерті і ця допомога була постійним і основним джерелом засобу для мого існування».

Проаналізувавши прохальну частину первісної заяви (поданої до суду 27.05.2024) та прохальну частину «нового варіанту заяви», поданої до суду на усунення недоліків заяви 29.07.2024, суд дійшов висновку, що фактично заявник додала нову вимогу про встановлення факту, що « ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від поранення при прийнятті участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і отримання збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях».

Тобто, як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просить суд встановити принаймні два факти, що мають юридичне значення, однак останньою сплачено судовий збір тільки за одну вимогу немайнового характеру, оскільки до первісної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору у сумі 605,60 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заявник лише частково виконала вимоги ухвали суду від 04.06.2024 про залишення заяви без руху.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник ОСОБА_1 наданими процесуальними правами скористалася, але станом на 06.08.2024 виявлені судом недоліки усунула лише частково, тому наявні підстави для повернення їй заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В силу приписів ч. 5, 6, 7 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 175-177, 315-316, 318, 260-261, 293-294 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - визнати неподаною та повернути заявнику разом з доданими до неї документами.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Дудар