Справа № 212/6334/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 (далі- Позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє представник -адвокат Яводчак О.В., через систему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 213 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що з 16 листопада 2011 року по 08 лютого 2023 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та працювала стовбуровою (підземною) на дільниці №16 шахти «Гвардійська» (після перейменування «Козацька»). Вказала, що рішенням МСЕК від 20 червня 2024 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, у зв`язку з професійними захворюваннями - радикулопатія, ХОЗЛ, а також встановлено третю групу інвалідності, безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушені та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, часті приступоподібний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотіння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, втому, головний біль, запаморочення, періодичне підвищення артеріального тиску, біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в колінних суглобах.

Ухвалою судді від 27 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15 липня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що причинний зв`язок між виною відповідача і шкодою заподіяною позивачу відсутній. Вказав, що позивач із власної ініціативи працювала у шкідливих умовах праці, взамін на отримання додаткових благ і гарантій. Зазначив, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 213 000 гривень не доведена та значно завищена.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16 листопада 2011 року по 08 лютого 2023 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та працювала стовбуровою (підземною) на дільниці №16 шахти «Гвардійська» (після перейменування « ОСОБА_2 »), та була звільнена з підприємства відповідача 08 лютого 2023 року, відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8-13).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 квітня 2024 року, складеного на АТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня, із зазначенням причин його виникнення- пил переважно фіброгенної дії (а.с. 14-15).

Згідно пункту 17 даного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи стовбуровим (підземним) дільниці №16 шахти «Козацька» («Гвардійська») ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 16.11.2011 по 08.02.2023, ОСОБА_1 в підземних умовах шахти виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів та вантажів на стовбурах шахт, що будуються; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами навантаження та розвантаження баддів; робила дрібний ремонт сигнальних пристроїв, клітей, люків та засувів; прибирала розсипану гірничу масу, очищала бадді. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники.

Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 11 років 03 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Внаслідок зазначено вище захворювання позивач ОСОБА_1 20 червня 2024 року пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% по ХОЗЛ, з 07 травня 2024 року, безстроково, а також встановлено третю групу інвалідності з 07 травня 2024 року, безстроково. Також визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Вказані обставини підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12ААА №144495 від 20.06.2024, серії 12ААГ №573628 від 20.06.2024 (а.с. 16).

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти (а.с. 21-22).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 30% первинно та безстроково, та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, вона постійно відчуває больові почуття, загальну слабкість.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом понад 11 років 03 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, із визначенням третьої групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 213 000 гривень, задовольнивши повністю позовні вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2 130 гривень.

Керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві- задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 213 000 (двісті тринадцять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2 130 (дві тисячі сто тридцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А.

Повне судове рішення складено та підписано 22 липня 2024 року.

Суддя: О. В. Колочко