Ухвала

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 272/331/21

провадження № 61-8628 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ситнік О. М., розглянув касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану його представником - адвокатом Мартиновським Олександром Валерійовичем, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом в якому просив: визнати недійсним договір оренди землі від 28 вересня 2016 року, за яким в оренду ПСП «Агрофірма «Світанок» передана земельна ділянка площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, шляхом вилучення її із користування ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернення її у первісний стан; скасувати запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 28 вересня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок», додаткової угоди до договору оренди землі від 21 липня 2017 року б/н, щодо земельної ділянки площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, вчинений державним реєстратором Ярмолою Н. Р., Житомирська обласна філія Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Житомирська область, номер запису 18279555.

2. Андрушівський районний суд Житомирської області рішенням від 05 жовтня 2023 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір оренди землі від 28 вересня 2016 року, за яким в оренду Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» передано земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Усунув перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, площею 4,7973 га із кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, шляхом вилучення із користування Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» та повернення її в первісний стан. Скасований запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 28 вересня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок», додаткову угоду до договору оренди землі від 21 липня 2017 року б/н, щодо земельної ділянки площею 4,7973 га із кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Андрушівський район, Павелківська сільська рада, вчинений державним реєстратором Ярмолою Наталією Романівною, Житомирська обласна філія Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Житомирська область, номер запису 18279555. Вирішене питання судового збору.

3. Житомирський апеляційний суд постановою від 15 травня 2024 року апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану через адвоката Мартиновського О. В., задовольнив частково. Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року скасував та ухвалити нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнив частково. Зобов`язав Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок» усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада. У задоволенні решти позову відмовив.

4. У червні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану його представником - адвокатом Мартиновським О. В., на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

5. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень були застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, у пункті 6.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.

6. Також скаржник зазначає, що вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не надана правова оцінка доказам про сплату орендної плати ОСОБА_1 , особистим поясненням позивача ОСОБА_1 , в яких він неодноразово підтверджував, що отримував від відповідача орендну плату за оспорюваним договором. Крім того на думку касатора, оскаржувана постанова апеляційного суду є незаконною також тому, що зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні належним майном та повернення спірної ділянки не є ефективним способом захисту його порушеного права.

7. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

8. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 . Позивач довіреністю від 16 березня 2016 року, яка посвідчена у нотаріальному порядку, уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з питання оформлення його спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті його матері, та отримати свідоцтва про право на спадщину на його ім`я.

9. Після смерті матері за заповітом ОСОБА_1 успадкував земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 11 квітня 2016 року приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу. Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11 квітня 2016 року за ОСОБА_1 , тобто позивачем, зареєстроване право власності на вказану вище земельну ділянку.

10. Також судами встановлено, що згідно з договором оренди землі від 28 вересня 2016 року земельна ділянка площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, надана строком на 10 років в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Світанок».

11. Відповідно до додаткової угоди від 21 липня 2017 року до вказаного вище договору оренди землі, строк оренди спірної земельної ділянки Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок» становить 16 років, з правом пролонгації.

12. За інформацією, яка відображена у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 20 грудня 2016 року на підставі договору оренди землі від 28 вересня 2016 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 21 липня 2017 року за відповідачем зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки, яка на праві власності належить позивачу, на 16 років, з правом пролонгації.

13. Позивач 17 січня 2018 року припинив дію довіреності на представництво його інтересів, яку він видавав на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

14. Позивачем на адресу ПСП «Агрофірма «Світанок» надіслана претензія в поряду досудового врегулювання спору, у якій він просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності, площею 4,7973га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, шляхом повернення її у його користування та до первісного стану.

15. Згідно із висновком судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 червня 2022 року №2839/2840/22-32 підписи в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 28 вересня 2016 року та додаткової угоди до договору оренди землі виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

16. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зробила висновок, що за змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

17. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

18. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

19. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

20. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

21. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

22. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

23. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

24. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

25. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

26. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

27. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

29. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

30. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови; у разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

31. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

32. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

33. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

34. У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди, посилаюсь на те, що цей договір та додаткову угоду до договору оренди землі не підписував, їх умови не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як власнику такої земельної ділянки, посилаючись на умови договору та додаткової угоди до договору.

35. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

36. Враховуючи що, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним його майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

37. Таким чином Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що встановивши, що договір оренди землі і додаткову угоду до нього позивач ОСОБА_1 не підписував та відсутні підстави вважати, що договір оренди землі є укладеним, апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо необхідності усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення відповідно до вимог статті 391 ЦК України.

38. Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказала на те, що у справі України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення.

39. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

40. Отже доводи відповідача про те, що отримання позивачем орендної плати від відповідача за користування земельною ділянкою свідчить про визнання позивачем оскаржуваного договору оренди на умовах передбачених цим договором також не заслуговують на увагу.

41. В цілому наведені доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника з установленими судом обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Крім цього, з підстав порушення судами норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389, частина третя статті 411 ЦПК України) судові рішення скаржником не оскаржені.

42. Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень були застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/2530/19, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, Верховний Суд зазначає таке.

43. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

44. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

45. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

46. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

47. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

48. Посилання заявника в касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/2530/19, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин справ.

49. Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими та фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, а також у неправильному тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

50. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

51. З огляду на те, що касаційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подана його представником - адвокатом Мартиновським О. В. є необґрунтованою, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану його представником - адвокатом Мартиновським Олександром Валерійовичем, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

Є. В. Петров

О. М. Ситнік