справа №176/2044/24
провадження №2/176/1071/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2024 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

з участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ грошового забезпечення за період полону як спільного майна подружжя, -

з участю учасників справи: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Митошоп С.В., -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частку заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 255 758,55 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку спільного майна, а саме заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 255 758,55 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 15140 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 19.11.2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

06.05.2024 року ОСОБА_1 було подано до Жовтоводського міського суду позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ..

За час спільного, проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у подружжя народились діти - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період перебування у шлюбі по заяві ОСОБА_2 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області, було винесено судовий наказ від 10.02.2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 заробітку платника аліментів.

Позивач по усній домовленості добровільно сплачував аліменти ОСОБА_2 на утримання дітей в повному обсязі, до 01.03.2024 року, в зв`язку з чим остання не зверталась до виконавчої служби про примусове стягнення аліментів.

У період перебування в шлюбі позивач 04.03.2022 року був мобілізований до Збройних Сил України. З 21.04.2022 року до 31.01.2024 року ОСОБА_1 перебував у полоні внаслідок збройної агресії проти України.

За період перебування в полоні позивача, ОСОБА_2 отримувала на свій картковий рахунок грошове забезпечення позивача, в розмірі 2 816 096,21 грн.

З наведеного слідує, що позивач з поважних причин, а саме перебування в полоні, не мав можливості користуватись спільним майном в розумінні ч.1 ст.369 ЦК України.

Позивач також звертає увагу суду, що в період перебування позивача в полоні, ОСОБА_2 проживала в цивільному шлюбі з іншим чоловіком та мала повний доступ до грошового забезпечення ОСОБА_1 , оскільки кошти перераховувались на її картковий рахунок. Дана обставина стала підставою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про розірвання шлюбу та поділу майна.

На пропозицію позивача, відшкодувати йому частку грошового забезпечення, що отримала відповідач, остання відмовила, оскільки за ці кошти вона придбала для своїх потреб автомобіль без згоди позивача марки «Кіа Маджетік», та правовстановлюючих документів на авто вона не надала.

Оскільки, кошти були набуті позивачем та відповідачем в період шлюбу, та позивач, перебуваючи в полоні, не мав можливості розпоряджатись ними, то вони, на думку позивача, належать їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати за ним право власності на 1/2 частку заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 255 758,55 грн та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку спільного майна, а саме заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 255 758,55 грн.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

25 вересня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги позивача, викладені в позові, відповідач не визнає і вважає, що ці вимоги не є такими, які відповідають нормам діючого цивільного і сімейного законодавства України. Такий спосіб захисту права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя за час шлюбу, який обрано позивачем у справі, відповідач вважає неналежним, оскільки не відповідає змісту порушеного права відповідно до викладених позивачем позовних вимог, тому що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідач зазначає, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та ще, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В той же час і позивач ставить питання про визнання права власності та стягнення на його користь грошових коштів, які відсутні, так як витрачені на утримання сім`ї, придбання майна. Позивачем, на думку відповідача, не надано доказів щодо наявності грошових коштів, заявлених останнім.

Відповідач зазначає, що 19.11.2011 року між нею і позивачем у справі було укладено шлюб. 03.01.2014 року відповідач та позивач, як подружжя, придбали квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстрували за позивачем ОСОБА_1

02.05.2018 pоку, як подружжя, позивач та відповідач придбали легковий автомобіль Mitsubishi Lancer, рік випуску 2004, державний номерний знак - НОМЕР_1 , право власності на який зареєстрували за позивачем ОСОБА_1 .

В зв`язку з тим, що відповідач не мала можливості працювати, оскільки доглядала малолітніх дітей, позивач в свою чергу, був працюючою особою, але не виконував обов`язків батька щодо виховання та утримання своїх дітей, відповідач змушена була в судовому порядку стягнути з нього аліменти на утримання спільних дітей.

Судовий наказ про примусове стягнення аліментів з позивача у справі ОСОБА_2 здала на виконання до державної виконавчої служби, де він перебував на виконанні до того часу, коли вона дізналася про факт перебування позивача у полоні ворога, тобто до 16.05.2022 року. Повторно вона здала судовий наказ для примусового виконання 02.04.2024 року, тобто в період з 16.05.2022 року по 02.04.2024 року аліменти в примусовому порядку з позивача у справі не стягувалися, про що свідчить відмітка державного виконавця на судовому наказі.

Станом на 01.08.2024 року заборгованість зі сплати аліментів в період з березня 2024 року по липень 2024 року складала 25877 гривень 68 копійок.

За час перебування позивача в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України в період з 21.04.2022 року по 31.01.2024 року на картковий рахунок ОСОБА_2 , з червня 2022 року, щомісяця зараховувалося грошове забезпечення, розмір якого склав 2 511 517 гривень 10 копійок, а не 2 816 096 гривень 21 копійок, як зазначає у позові позивач, про що свідчить виписка з карткового рахунку щодо надходження грошових коштів цільового призначення (від військової частини) за період з червня 2022 року по січень 2024 року на ім`я ОСОБА_2 . Крім грошових коштів цільового призначення, які надходили з військової частини в період березня і квітня 2023 року, щомісяця, ОСОБА_2 також отримала по 99 950 грн. державної грошової допомоги сім`ї з Мінінтеграції, при якій функціонує Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, на загальну суму 199 900 гривень 00 копійок, що підтверджується випискою з карткового рахунку щодо надходження грошових коштів нецільового призначення в період березня і квітня 2023 року на її ім`я.

Загальна сума надходжень від держави складає 2 711 417 гривень 10 копійок (2 511 517,10 +199 900,00).

Тобто, на думку відповідача, сума, зазначена в позові позивачем не відповідає фактичній сумі грошових коштів, які відповідач отримала в порядку грошового забезпечення і допомоги держави.

Відповідач зазначає, що оскільки вона із дітьми залишилася сама, не працювала, вона дійсно користувалася, як дружина свого чоловіка, вказаними коштами.

Відповідно до абз.3 ч.6 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.7 Порядку грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців, в тому числі дружині або чоловіку. Тобто Закон говорить про те, що у випадку загибелі, полону чи зникнення безвісти військовослужбовця його родичі мають право на отримання матеріальної допомоги. Відповідач зазначає, що закон їй, як дружині свого чоловіка, надавав право вільно розпоряджатися отриманим грошовим забезпеченням, яке передбачене законодавством України за період перебування позивача в полоні.

Відповідач стверджує, що на отримані кошти вона забезпечувала належне життя своїм дітям та собі. Їхні діти стали повністю забезпечені усім необхідним для належного життя (телефони, ноутбук, одяг, харчування, лікування, зокрема, відповідач і діти полікували зуби, також відповідач перебуває під наглядом у лікаря-онколога з приводу захворювання молочної залози з 2017 року по теперішній час, та інші речі), стали більшими можливості для навчання, враховуючи репетиторів зі сфери освіти, спортивні секції, музична школа та інше. Діти перебували і перебувають постійно під її увагою.

Також, відповідач зазначає, що їй необхідний був автомобіль, однак вона не знала, де знаходиться їхній автомобіль Mitsubishi Lancer, придбаний ними 02.05.2018 року, тож 20.10.2022 року ОСОБА_2 придбала за 5650 доларів США (приблизно 226 000 грн) автомобіль марки «Kia Magentis», рік випуску 2007, та являється його власником.

На кошти, які відповідач отримала від військової частини, вона зробила ремонт їхньої квартири, адже грошова інфляція йшла і вона поспішала кошти використати розумно, щоб разом з дітьми вони могли жити подальше життя без позивача, адже впевненості про його швидке повернення вони не мали.

Крім ремонту квартири і купівлі автомобіля відповідач мала й інші витрати, а саме:

-комунальні платежі: з квітня 2022 року по 31.12.2022 року складає 14 626 гривень 07 копійок, з січня 2023року по 31.12.2023 року складає 21 002 гривень 09 копійок (остання оплата проведена в січні 2024 року), за січень 2024 р. складає 2 392 гривень 00 копійок (оплата проведена в лютому 2024 року). Загальна сума по сплаті комунальних послуг 38 020 гривень 16 копійок;

-духова шафа + варильна поверхня -16 998,0 грн,, квитанція 000224825 від 03.08.2022 року;

-ківш 609,0 грн, квитанція 000163193 від 04.09.2023 року;

-набір чашок 259,0 грн, квитанція 268391 від 24.10.2023 року;

-гель для прання 507,0 грн, квитанція 000263979 від 12.09.2023 року;

-гелі для прання 624,0 грн, квитанція 76705 від 31.12.2023 року;

-гель для прання 334,0 грн + капсули для прання 378,0 грн, разом 712,0 грн, квитанція 000150694 від 08.05.2023 року;

-електричний чайник 599,00 грн +ХеппіСервіс до чайників 60,0 грн, разом 659,0 грн, квитанція 000262310 від 30.08.2023 року;

-ноутбук -15999,0 грн, квитанція 000260017 від 10.08.2023 року;

-смартфон 5998,0 грн + фільтр для пилососа 549,0 грн + стартовий-пакет 1,0 грн, разом 6548,0 грн., квитанція 000149634 від 25.04.2023 року;

-набір чашок 259,0 грн + електричний часник 349,0 грн, разом 608,0 грн, квитанція 000126023 від 29.08.2022 року;

-зволожувач повітря 809,0 грн + гель для прання 314,0 грн, разом 1123,0 грн, квитанція 000 152157 від 26.05.2023 року;

-набір чашок 478,0 грн, квитанція 000140544 від 10.01.2023 року;

-тепловентилятор 899,0 грн + страховка 90,0 грн; разом 989,0 грн, квитанція 000177890 від 24.02.2024 р;

-смартфон 4798,0 грн + стартовий пакет 1,0 грн, разом 4799,0 грн., квитанція 000184630 від 09.05.2024 року;

-телевізор 7999,0 грн, квитанція 000258105 від 19.07.2023 року;

-гель для прання 276,0 грн, квитанція 000227630 від 30.08.2022 року;

-гель для прання 510,0 грн. + капсули для прання 309,0 грн, разом 819,0 грн, квитанція 000155159 від 14.07.2023 року;

-сушарка для білизни 588,0 грн, квитанція 000228244 від 03.09.2022 року;

-кухонна машина 12998,0 грн + набір посуду 4699,0 грн + фен 1599,0 грн + чорнило50,0 грн, разом 19346,0 грн, квитанція 000168291 від 24.11.2023 року;

-маршрутизатор 1399,0 грн, квитанція 000168708 від 26.11.2023 року;

-меблі 83080,0 грн, договір на виготовлення меблів від 03.08.2022 року;

-цифрове піаніно 10990,0 грн, видаткова накладна № 5 від 04.01.2024 року;

-пральна машина 13400,0 грн, квитанція від 17.12.2022 року;

-ролетні штори 4317,0 грн, товарний чек від 08.03.2023 року;

-витрати на косметику 7580,0 грн, товарний чек від 10.08.2022 року;

-витрати на косметику 5040,0 грн, товарний чек від 19.05.2023 року;

-користування платною автостоянкою за період з лютого 2023 року по березень 2024 року 8400,0 грн, довідка ФОП ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_2 ;

-двері міжкімнатні 14900,0 грн, товарний чек від 11.01.2023 року;

-люстра 2200,0 грн + люстра 3100,0 грн, разом 5300,0 грн, товарний чек від 24.01.2023 року;

-світильник 525,0 грн, товарний чек від 24.01.2023 року;

-акумулятор для автомобіля 4400,0 грн, чек від 18.10.2023 року;

-відпарювач Філіпс 4500,0 грн., квитанція № від 10.02.2023 року;

-вимірювач (тонометр) 2244,0 грн, квитанція від 16.11.2023 року;

-роликові коньки 947,0 грн, квитанція від 17.08.2022 року;

-колеса до автомобіля 7128,0 грн, квитанція від 16.06.2023 року;

-золоті сережки 4000,0 грн, товарний чек № 14 від 05.10.2023 року;

-погашення кредиту ОСОБА_1 14378,0 грн., квитанція від 01.09.2022 року (за судовим рішенням, про що відповідача повідомили з державної виконавчої служби);

-28.06.2022 року погашення кредиту на ім`я ОСОБА_2 на суму 12149,0 грн за кредитним договором № від 18.08.2021 року, що підтверджується долученими квитанціями;

-навчання в музичній школі 220,0 грн, квитанція від 21.09.2023 року;

-навчання в музичній школі 220,0 грн, квитанція від 25.10.2023 року;

загальна сума 285057 грн 00 коп.

Також відповідачем були здійснені й інші витрати на утримання сім`ї:

-медичні послуги «Профімед» - 997,5 грн, чек від 23.08.2022 року;

-медичні послуги «Профімед» - 693,5 грн, чек від 20.08.2022 року;

-медичні послуги ТОВ Профмед сервіс 332,5 грн, чек від 11.03.2023 року;

-медичні послуги «Профімед» - 285,00 грн, чек від 08.08.2022 року;

-медичні послуги Клініки Профімед 1 237,5 грн, чек від 10.08.2022 року;

-магазин Comfy 276,00 грн, 2899,0 грн, чек від 30.08.2022 року;

-магазин Comfy 384,00 грн, чек від 16.08.2022 року;

-магазин Comfy 588,00 грн, чек від 03.09.2022 року;

-магазин Comfy 478,00 грн, чек від 10.01.2023 року;

-ФОП ОСОБА_7 13400,0 грн, чек від 10.12.2022 року;

-ФОП ОСОБА_8 1929,72 грн, чек від 06.09.2022 року;

-магазин EVA 1391,80 грн, чек від 03.08.2022 року;

-магазин EVA 1889,9 грн, чек від 15.11.2022 року;

-автозаправний комплекс з мийкою 877,71 грн, чек від 01.12.2023 року;

-автозаправний комплекс з мийкою 1913,7 грн, чек від 01.12.2023 року;

-нафтопродукти 6200,0 грн, чек від 03.11.2023 року;

-нафтопродукти 11250,0 грн, чек від 30.06.2023 року;

-AZK 12, ZHOVTE 1272,98 грн, чек від 22.10.2022 року;

-нафтопродукти 4500,0 грн, чек від 30.06.2023 року;

-ювілейний (побутова техніка) 12500,0 грн, чек від 04.01.2023 року;

-аптека низьких цін 1321,4 грн, чек від 30.08.2022 року;

-аптека низьких цін 818,3 грн, чек від 07.09.2022 року;

загальна сума витрат склала 66436 грн 51 коп.

Крім того, відповідач зазначає, що 31.01.2024 року позивач був звільнений і відразу був направлений на реабілітацію у медичний заклад в м.Дніпро. Кошти на перебування у лікарні відповідач привозила особисто позивачу в розмірі 200 000 грн, коли приїжджала до нього разом з дітьми. Також відповідач привозила йому одяг, взуття та інші індивідуальні речі, необхідні для перебування в закладі. В той день, 10.02.2024 року позивач повідомив їй, що буде проживати окремо, оскільки йому подарували квартиру в м.Дніпро.

Відповідач також стверджує, що за вказівкою позивача вона перераховувала кошти людям, які ним вказувалися, а саме:

-01.02.2024 року ОСОБА_9 50 000 грн;

-02.02.2024 року ОСОБА_10 рідна сестра позивача у справі 5000 грн.; 17.05.2022 року 502,51 грн; 28.05.2022 року 502,51 грн; 06.07.2022 року 502,51 грн; 30.08.2022 року 3015,05 грн; 11.04.2023 року 1005,03 грн;

-03.02.2024 року - ОСОБА_11 3000 грн;

-05.02.2024 року ОСОБА_1 рідний батько позивача у справі 5000 грн;

що підтверджується квитанціями за вказаний період на загальну суму 68527 гривень 64 копійок.

Відповідач також стверджує, що протягом 6 місяців 2022 року допомагала купувати продукти харчування ОСОБА_10 (рідна сестра позивача) і ОСОБА_1 (батько позивача). Під час реабілітації позивач приїжджав до відповідача з дітьми і попросив дати йому 10 000 доларів США (це в середньому 400 000 грн), оскільки він хотів придбати собі автомобіль, і 02.03.2024 року позивач придбав автомобіль марки «Nissan Теаnа», рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власність зареєстрував за собою (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 02.03.2024 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу - НОМЕР_5 ). На питання, де знаходиться автомобіль Mitsubishi Lancer позивач відповів, що він не повинен звітувати перед нею, автомобіль на ремонті.

Відповідач у відзиві зазначає, що грошовим забезпеченням та допомогою від держави позивач також користувався увесь час до повторного повернення на військову службу, кошти він просив у неї кожного разу коли приїжджав в місто, це було разів три. Про сплату комунальних послуг позивач не цікавився і особисто їх не сплачував, життям дітей не цікавився, з дітьми не спілкується. Тобто, до повернення на військову службу позивач жив своїм життям і на вказані кошти купував собі необхідні речі, харчувався, десь проживав, витрачав кошти за проживання, купував інші речі необхідні для повсякденного життя, купив собі новий телефон, павербанк, наручний годинник.

Як стверджує відповідач, про необхідність утримання дітей позивач не думав, тож вона змушена була повторно здати 02.04.2024 року судовий наказ для примусового виконання. На 01.08.2024 року заборгованість зі сплати аліментів складала 25877,68 грн.

01.08.2024 року шлюб між відповідачем і позивачем у справі було розірвано в судовому порядку за заявою позивача, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області набрало законної сили 03.09.2024 року.

В позові про розірвання шлюбу позивач зазначив, що з весни 2022 року шлюбні відносини між ними повністю припинилися. Однак, на думку відповідача, відносини їхні, як між чоловіком та жінкою, припинилися саме через його мобілізацію в Збройні Сили України (04.03.2022 року), а це і є весна 2022 року, а з 21.04.2022 року по 31.01.2024 року позивач перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проте України, що свідчить про припинення відносин між чоловіком та жінкою, але не через їхні стосунки, а через війну, через мобілізацію позивача на військову службу.

Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечувала, оскільки звільнившись з місць несвободи внаслідок збройної агресії проти України позивач зовсім не цікавився інтересами сім`ї, з дітьми не спілкувався, ще й повідомив їй в лікарні, що проживати буде окремо від сім`ї в м.Дніпро.

Відповідач у відзиві також заперечує, що проживала в цивільному шлюбі з іншим чоловіком під час перебування позивача в місцях несвободи.

Відповідач зазначає, що на даний час вказані кошти витрачені. Однак, позивач ставить питання про стягнення коштів, які відсутні, і якими відповідач і позивач користувалися, перебуваючи у шлюбі. Доказів про витрати не в інтересах сім`ї позивач суду не надав, сума зазначена в позові позивачем, яку відповідач отримала, не відповідає фактичній сумі отриманих нею грошових коштів в порядку грошового забезпечення і допомоги держави, тож відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

10 жовтня 2024 року від позивача ОСОБА_1 на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла уточнена позовна заява про поділ спільного майна подружжя, в якій він просить визнати за ним право власності на 1/2 частку заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 145 696 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку спільного майна, а саме грошового забезпечення, що було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року та становить 1 145 696 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 15140 грн.

В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що у відзиві ОСОБА_2 стверджує, що вона отримала кошти позивача за час перебування його в полоні у розмірі 2 711 417,10 грн, а не 2 511 517,10 грн. та надала в підтвердження банківські виписки, з чим позивач погоджується в повному обсязі.

Те, що відповідач не погоджується та зазначає, що в описовій частині позову зазначена сума грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 в розмірі 2 816 096,21 грн, на думку позивача, не заслуговує на увагу, оскільки це дійсно його забезпечення без відрахувань ПДФО, що підтверджується довідкою про доходи №3023/ФЕС від 25.04.2024 року, натомість в позовних вимогах позивач зазначив суму, що підлягає поділу в розмірі 2 511,517,10 грн - що є фактичним перерахуванням на рахунок відповідача.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» лише вона мала право на отримання грошового забезпечення.

З даного приводу позивач зазначає, що у позивача ОСОБА_1 є батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також мав право на отримання грошового забезпечення за час перебування позивача в полоні.

Відповідно до абз.3 ч.6 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата грошового забезпечення членам родини здійснюється рівними частками. Відповідач, знаючи дану норму Закону, ввела в оману батька позивача ОСОБА_1 , та повідомила, що якщо він не надасть письмової відмови від грошового забезпечення на час перебування позивача в полоні, то їй та його онукам взагалі ніяких коштів не будуть виплачувати, на що останній погодився та надав письмову відмову від отримання коштів грошового забезпечення сина.

З приводу автомобілю Mitsubishi Lancer, придбаного подружжям в 2018 році, позивач зазначає, що відповідачці достовірно відомо, що даний автомобіль був проданий подружжям ще восени 2021 року, що можуть, підтвердити свідки.

З приводу автомобіля марки «Кіа Magentis» позивач зазначає, що це не є предметом крайньої необхідності, а є предметом розкоші, та на його придбання необхідно погодження подружжя. Також, відповідач зазначає що придбала його нібито за 5 650 доларів США (це приблизно 226 000 грн). Дана вартість, на думку позивача, є абстрактною та будь-якими платіжними доказами не підтверджена, оскільки сам відповідач зазначає приблизну його вартість. Натомість відповідач, яка ніде не працює, інших доходів не мала, надала до суду виписку банку, згідно якої на її рахунку у вересні 2022 року залишок коштів був нульовий, та в жовтні 2022 року було зараховано 112 946,01 грн, та знято в банкоматі готівкою 104 200 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не надав до суду належних доказів в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України, пов`язаних з витратами на придбання авто марки Кіа Magentis.

За таких обставин позивач не визнає зазначені відповідачем затрати на придбання авто в розмірі 226 000 грн., а також витрати в утримання даного авто, а саме - користування платною автостоянкою на 8400 грн., придбання акумулятора 4400 грн., придбання колес на авто на 7128 грн., витрати на автозаправний комплекс з мийкою на 877,71 грн. та 1913,70 грн, придбання нафтопродуктів на суми 6200 гри., 11250 грн., 1272,98 грн., 4500 грн. загальною вартістю 45942,39 грн.

Також позивач зазначає, що дійсно квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана в шлюбі, але після повернення з полону ОСОБА_1 став проживати за іншою адресою, залишивши квартиру для проживання відповідачу з дітьми. На поділ даної квартири між подружжям він не подавав, оскільки вважає що вона повинна залишитись їхнім спільним дітям. Окрім того, відповідач має право подати зустрічний позов на поділ даної квартири.

З приводу заборгованості по сплаті аліментів позивач зазначив, що виконання судового наказу про стягнення аліментів ніяким чином не стосується позовних вимог. Окрім того, заборгованість по сплаті аліментів на серпень 2024 року повністю була погашена, та в вересні 2024 року в зв`язку з затримкою заробітної плати (що не залежить від ОСОБА_1 ) утворилась місячна заборгованість в розмірі 4555,33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, на думку позивача, наявність судового наказу по сплаті аліментів не стосується предмету доказування в розумінні ч.4 ст.77 ЦПК України.

Також позивач заперечує, що відповідач 10.02.2024 року привезла в медичний заклад м.Дніпро та передала готівкою позивачеві 200 000 грн. Крім того, позивач заперечує, що відповідач дала йому особисто 10 000 доларів США (що в середньому 400 000 грн.) на придбання авто «Nissan Теаnа». Таку суму (10 000 доларів США) ОСОБА_1 не отримував від відповідача та дана сума грошей є абстрактною та будь-якими платіжними доказами не підтверджена, а сам відповідач зазначає приблизну суму в розмірі 400 000 грн. Позивач не має у власності авто «Nissan Теаnа», що підтверджується технічним паспортом на авто. Зазначене авто він допомагав придбати рідній сестрі ОСОБА_10 .

Відповідач у відзиві зазначає, що на утримання сім`ї та на лікування вона витратила 420024 грн. зі спільних коштів, що надійшли на її рахунок.

З даного приводу позивач зазначає, що погоджується з даними витратами на сімейні потреби, в зв`язку з чим виникла необхідність в зміні позовних вимог.

З огляду на викладене, сума позовних вимог розраховується наступним чином:

(2 711 417,10 - 420 024) : 2 = 1 145 696 грн., з яких-

2 711 417,10 грн загальна сума грошового забезпечення, що отримав відповідач за час перебування в полоні позивача;

420 024 грн загальна сума витрат відповідача на сімейні потреби на час перебування позивача в полоні;

2 рівні частки при поділі майна між позивачем та відповідачем.

28 жовтня 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від відповіача ОСОБА_2 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач у відзиві зазначає, що твердження позивача про те, що вона ввела в оману його батька не відповідає дійсності, оскільки батько позивача власноручно з власної волі подав заяву про відмову від отримання частки спірних коштів. Щодо продажу у 2021 році їхнього спільного автомобіля Mitsubishi Lancer, рік випуску - 2004; державний номерний знакі НОМЕР_1 , їй нічого не відомо.

Автомобіль Nissan Teana позивач придбав саме після звільнення його з полону. Відповідач стверджує, що позивач приїжджав до неї в м.Жовті Води і просив, щоб вона дала йому 10 000 доларів США (це в середньому 400 000 грн на той час). Кошти вона йому віддала, тому що зберігала кошти для використання позивачем також, коли він повернеться полону. Спірні кошти позивач брав у неї періодично, коли йому було, це необхідно і користувався коштами на свій розсуд.

Відповідач вважає, що позивач навмисно укриває факт своєї власності на автомобіль Nissan Teana, зареєструвавши право власності за ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою позивача. Після звільнення позивача з полону ніяких коштів, за які він міг би придбати автомобіль, у нього не було, оскільки за пів року до його мобілізації в ЗСУ позивача було звільнено з органу поліції, протягом 6 місяців він не працював, була заборгованість зі сплати аліментів, заборгованість зі сплати кредитних зобов`язань за судовим рішенням, а вже 21.04.2022 року позивач потрапив в місця несвободи внаслідок, збройної агресії проти України. Після свого звільнення відразу був направлений до медичного закладу для реабілітації в м.Дніпро.

Після звільнення з полону станом на 01.08.2024 року заборгованість зі: сплати аліментів складала 25877 грн 68 коп., що, на думку відповідача, підтверджує той факт, що позивач, придбавши за спірні кошти 02.03.2024 року автомобіль марки Nissan Teana, витрачав кошти на себе, а про обов`язок утримувати дітей не думав.

Як вже зазначалося у Відзиві від 25.09.2024 року, в позові про розірвання шлюбу позивач зазначив, що з весни 2022 року шлюбні відносини між ними повністю припинилися, таке зазначено і в рішенні суду про розірвання шлюбу, однак відносини, як між чоловіком та жінкою, на думку відповідача, між ними припинилися саме через його мобілізацію в ЗСУ (04.03.2022 року), а це і є весна 2022 року, про яку зазначав позивач, а з 21.04.2022 року по січень 2024 року включно, позивач перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, що свідчить про припинення відносин між чоловіком та жінкою, але зовсім не через їхні стосунки, а через війну.

Як відповідач вже зазначала у відзиві від 25.09.2024 року проти розірвання шлюбу вона не заперечувала, оскільки звільнившись з місць несвободи внаслідок збройної агресії проти України позивач зовсім не цікавився інтересами сім`ї, з дітьми не спілкувався, ще й повідомив її в лікарні, щоб вона звільнила їхню квартиру, а також повідомив, що буде проживати окремо в м.Дніпро з іншою жінкою.

Відповідач зазначає, що всі факти вона виклала у відзиві від 25.09.2024 року, до якого долучені нею письмові докази.

Також відповідач звертає увагу суду, що спірні кошти нею і позивачем витрачені. Однак, позивач ставить питання про стягнення з неї коштів, які відсутні, і якими вони користувалися спільно. Доказів про інше позивач не надав, в зв`язку з чим, на думку відповідача, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на частку заробітної плати, що була зарахована на її банківський рахунок за вказаний вище період, що складає 1 145 696 грн 00 коп., а також в стягненні судового збору слід відмовити.

Крім того, відповідач у відзиві зазначила, що вимоги позивача, викладені в уточненій позовній заяві вона не визнає і вважає, що ці вимоги не є такими, які відповідають нормами діючого цивільного і сімейного законодавства України, такий спосіб захисту права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя за час шлюбу, який обрано позивачем у справі, відповідач вважає не є належним, оскільки не відповідає змісту порушеного права відповідно до викладених позивачем позовних вимог, тому що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що підтримує уточнену позовну заяву, просить суд її задовольнити. Пояснив, що до 13.08.2021 року працював у Жовтоводському відділі поліції, потім у Криворізькій приватній фірмі, а після цього був мобілізований у 2022 році. 21.04.2022 року потрапив у полон. В той час дружина отримувала за нього кошти. Після повернення з полону вони розлучились, бо дружина перебувала на той час в стосунках з іншим чоловіком. Він залишив квартиру їй і дітям, а кошти просив повернути назад, щоб покласти їх на депозит порівну дітям. На дане прохання він отримав відмову, відповідач сказала, що витратила кошти. Потім казала, що не довіряє банкам, хоча він заспокоював її і говорив, що сума вкладів більше 300 тис. грн. страхується. Після відмови відповідача повернути кошти він звернувся із позовом до суду. Всі квитанції, які надала відповідач, вони з представником врахували і зменшили суму позову на цю суму. Також позивач зазначив, що в перший день після звільнення з полону до нього в лікарню приїздила дружина з дітьми і привезла йому 100 тис. грн. Крім того, один раз він просив дружину перерахувати кошти на рахунок товариша в сумі 50 тис. грн, що вона і зробила. Про те, що дружина в стосунках з іншим чоловіком він дізнався на третій день після звільнення з полону від своїх друзів, які приїздили до лікарні його навідати. Після того він перетелефонував дружині і спитав, чому вона нічого не сказала, на що вона відповіла, що хотіла щоб він приїхав додому і в спокійній обстановці хотіла поговорити. Підлікувавшись, він звернувся із позовом про розірвання шлюбу. Сказав дружині про те, що квартиру залишає їй і дітям, але щоб інших сторонніх осіб в квартирі не було. В квартирі наразі ніхто не проживає. Після першого судового засідання, відповідачка передала йому ключі від квартири, але документи на квартиру знаходяться у дружини. Він просив надати йому документи, щоб переоформити квартиру на доньку, але відповідач документи не надає, сказала, що хоче, щоб квартира була переоформлена на неї. Позивач зазначив, що останній раз вони з дружиною спілкувались до полону в березні 2022 року, коли він був мобілізований. Вважає, що саме з 03.02.2024 року між ними не ведеться спільне господарство. Оскільки 31.01.2024 його було звільнено з полону, до нього приїхали хлопці в лікарню - навідати і розповіли йому, що його дружина вже як рік перебуває в стосунках з іншим чоловіком. Це сталося 03 лютого 2024 року, саме з цієї дати він вважає, вони припинили ведення спільного господарства. Також, позивач в судовому засіданні визнав, що дійсно дружина привозила йому в лікарню 100 тис. грн, тому сума позову має бути зменшена на 100 тис. грн.

Представник позивача адвокат Ліненко О.А. в судовому засіданні позов підтримав в уточненій редакції та зазначив, що згідно ЗУ «Про забезпечення родин військовослужбовців», оскільки позивач потрапив в полон, на рахунок родичів перераховувалися кошти з 27.06.2022 року по 29.01.2024 року. Сума перерахованих коштів склала 2 711 417 грн. 10 коп. без урахування податків. Оскільки позивач потрапив у полон, дружина звернулась із заявою і отримувала на свій рахунок заробітну плату позивача. Коли позивач повернувся з полону, виявилось, що його дружина проживає з іншим чоловіком. Шлюб між сторонами укладений був в 2011 році. Квартира була придбана 06.01.2014 року у шлюбі і належить обом. Від шлюбу сторони мають 2-х дітей, які зараз проживають з матір`ю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Митошоп С.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, що викладені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила суду, що 05.03.2022 року її чоловіка було мобілізовано. Вважає, що спільне господарство ними не ведеться після звільнення відповідача з полону з лютого 2024 року. До цього вони були у шлюбі і на правах дружини вона отримувала допомогу сім`ям військовополонених. Вона проживала по АДРЕСА_3 , з дітьми. В кінці березня 2024 року вона виїхала з квартири, оскільки у них з чоловіком були розмови про те, щоб вона з дітьми виїхала з даної квартири. Вона особисто передавала позивачу кошти в сумі 10 тис. доларів США на машину і 200 тис. грн. привозила на реабілітацію в лікарню в лютому 2024 року. Всі ці кошти передавала готівкою. Також 50 тис. грн перерахувала на картковий рахунок, за вказівкою позивача, його другові ОСОБА_12 .

Представник відповідача адвокат Митошоп С.В. в судовому засіданні пояснила суду, що за період з 21.04.2022 року по 31.01.2024 рік відповідач отримала грошове забезпечення за перебування позивача в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України в розмірі 2 млн. 511 тис. 517 грн. 10 коп., виплати яких почалися з червня 2022 року. Окрім того в березні і квітні 2023 року позивачка отримала державну грошову допомогу сім`ям військовополонених від Мінінтеграції на загальну суму 199 тис. 900 грн. Окрім того відповідачка перераховувала кошти сестрі позивача ОСОБА_10 у сумах : 02.02.2024 р. - 5000 тис.грн., 17.05.2022 р .- 502,51 грн., 28.05.2022 р. - 502,51 грн., 06.07.2022 р. - 502,51 грн., 30.08.2022 р. - 3 015,08 тис. грн, 11.04.2023 р.- 1005,03 тис.грн., батькові позивача ОСОБА_1 05.02.2024 р. - 5000 тис.грн. Вважала, що у задоволені позову слід відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та у відзиві на уточнену позовну заяву.

Свідок ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою позивача, дала суду покази про те, що 31.01.2024 року її брат ОСОБА_1 повернувся з полону, був в лікарні, потім приїхав до них. Батько хотів давно купити їй машину. Вона дала кошти для купівлі авто брату і він купив їй машину. Після купівлі спочатку він переоформив її на себе, а потім вони переробили документи на неї. Зараз ця машина перебуває у користуванні брата, оскільки в нього немає свого авто. Це автомобіль Nissan, який саме вона не може сказати, бо не взяла документи. Коли брат був у полоні, відповідачка отримувала кошти за брата. Батько писав відмову, щоб всі гроші отримувала невістка. Вона чула, що невістка проживає з іншим чоловіком, але не довіряла чуткам. Зазначила, що працює з 2005 року на ЦГК офіційно. Зарплата в неї 8 тис. грн. Машину вона купила за 8 тис. доларів. У зв`язку з тим, що вона працює і навчалась в автошколі, вона не могла поїхати купувати авто з братом. Доказів передання коштів брату у неї немає. Не пам`ятає, коли їй стало відомо про факт проживання відповідача з іншим чоловіком. Поки брат був у полоні, у них з невісткою були добрі стосунки. Невістка їй і батькові допомагала, поки брат був у полоні. За потреби привозила продукти харчування, інколи за потреби перераховувала кошти, привозила дітей. Які саме суми перераховувала сказати не може. Після того, як брат повернувся з полону, стосунки з невісткою змінилися. Право власності на автомобіль переоформлювали на неї, але коли саме вона не пам`ятає. З іншим чоловіком вона відповідачку не бачила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив суду, що він з позивачем та відповідачем є кумами. Приблизно 1,5 роки відповідачка проживає з іншим чоловіком, якого звати ОСОБА_14 . Він бачив їх разом 2 рази, в магазині і коли вони забирали його похресницю. Коли він їх бачив, вони шли під ручку, забирали з дитячого садка дитину. Зазначив, що знає позивача близько 11 років. Коли позивач був у полоні, він спілкувався з відповідачкою, похресниці передавав подарунки. Але останнім часом він навіть до похресниці не може додзвонитись, бо його заблокували в телефоні. Дружина намагалась додзвонитись до відповідачки, хотіла зустрітись і навідати їх, але відповідач всіляко уникала її. Щодо коштів, він знав, що позивачу повинні були виплачувати 100 тис. грн. та заробітну плату за час перебування в полоні. Це десь 123-126 тис. грн.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідним сином. Зазначив, що йому подзвонила дочка і сказала, що їй дзвонила невістка (відповідач по справі), і сказала, що треба, щоб він написав відмову від грошової допомоги, бо вона не буде отримувати гроші. Тоді він написав відмову від отримання коштів. Відповідачка приїхала до нього і забрала цю відмову. Коли він ходив дізнатись за виплати, то йому сказали, що він має право на отримання 50% грошових виплат. Зазначив, що його дохід складає 10-12 тис. грн на місяць. Він знає, що його донька купила машину Nissan за 8 тис. доларів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав суду покази про те, що у нього є знайомий ОСОБА_16 . Він може підтвердити той факт, що в 2022 році ОСОБА_14 не перебував у стосунках, бо у 2022 році свідок отримав поранення на фронті і ОСОБА_14 щодня навідував його, допомагав йому в с.Жовте по господарству приблизно до 2024 року. В цей період в м.Жовті Води ОСОБА_17 не проживав. З весни 2024 року ОСОБА_14 став проживати в батьківській квартирі в м.Жовті Води. Відстань від м.Жовті Води до с.Жовте через П`ятихатки 18 км, а по кругу - десь 30-40 км. Один раз він бачив відповідачку і ОСОБА_14 в магазині, 2-3 тижні тому. Навесні 2024 року ОСОБА_14 познайомив його з відповідачкою. З весни по осінь він їх бачив по місту. З 2016 -17 року ОСОБА_14 працює в с.Жовте. До війни він там також працював, потім був мобілізований. В січні 2023 року йому з ноги зняли апарат, після поранення і він ніде не працював. ОСОБА_14 бачив кожен день, оскільки останній приїздив до нього після роботи. ОСОБА_14 наразі проживає у батьківській квартирі. Тоді ж він проживав в с.Жовте. В період з 2022 року по 2023 рік ОСОБА_14 заїжджав до нього на своєму авто ВАЗ 2106, або на робочій Таврії. На іномарці він ніколи не їздив.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивача та відповідача, вони проживають в одному під`їзді більше 10 років. Позивач працював у поліції, відповідач була у декреті, потім доглядала 2 дітей, ніде не працювала. Потім позивач пішов на війну. Відповідачка гарна мати, доглядала і виховувала дітей, дивилася за будинком. Коли її чоловік потрапив у полон, перші 3 місяці їй було дуже важко, вона не отримувала коштів. Вони допомагали їй, чим могли - продуктами, доглядали дитину, в той час коли іншій дитині вона викликала швидку і їздила до лікарні. Зазначила, що ніяких інших чоловіків з відповідачкою не бачила. Бачила, що кілька разів приїздив позивач, був біля під`їзду. Відповідачка з дітьми з березня 2024 року в квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила суду, що є сусідкою позивача та відповідача. Зазначила, що відповідачці було важко після того, як позивач потрапив у полон, їй допомагав батько, приносив харчі, воду. В квартирі проживали тільки діти та відповідач. Вона ніколи не бачила, щоб відповідач з кимось проживала. Відповідач робила ремонт, купувала меблі. Стіни у них тонкі і все чутно, тому якби був хтось чужий в квартирі, вона б почула. А там чутно тільки як граються діти. З весни 2024 року в квартирі ніхто не проживає.

Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 листопада 2011 року Відділом ДРАЦС Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №349 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.7,8).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 04.03.2022 року був призваний на військову службу до Збройних Сил України (а.с.9).

Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, з 03.02.2021 року. 06.05.2022 року судовий наказ було повернуто стягувачу, заборгованість відсутня (а.с.10).

02 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області із заявою про примусове виконання рішення про стягнення аліментів (а.с.11).

Постановою державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області від 05.04.2024 року було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №176/129/21 від 10.02.2021 року (а.с.12).

Згідно довідки №09-07/1244 від 06.02.2024 року ДП «Український національний центр розбудови миру» та довідки з Військової частини НОМЕР_7 від 19.02.2024 року ОСОБА_1 в період з 21 квітня 2022 року по 31 січня 2024 року перебував у полоні внаслідок збройної агресії проти України (а.с.13,14).

Згідно довідки про доходи від 25.04.2024 року ОСОБА_1 дійсно працює у Військовій частині НОМЕР_7 . Згідно примітки грошове забезпечення за період полону на картковий рахунок отримувала дружина ОСОБА_2 . За період полону з березня 2022 року по січень 2024 року грошове забезпечення склало 2 511 517 грн. 10 коп. (а.с.15, 15 зворот).

Крім того, як визнано відповідачем та сторонами не оспорюється, в березні і квітні 2023 року вона отримала державну грошову допомогу сім`ї з Мінінтеграції на загальну суму 199 900 гривень 00 коп.

Таким чином, відповідачка у період з червня 2022 року по лютий 2024 року отримала на свій картковий рахунок загальну суму грошового забезпечення за період полону: 2 511 517 грн. 10 коп. та 199 900 гривень 00 коп., а всього - 2 711 417 грн. 10 коп.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення набрало законної сили 03.09.2024 року (а.с.50-51).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.01.2014 року (а.с.52,53).

Сповіщенням сім`ї №9 ОСОБА_2 було повідомлено про те, що її чоловік, старший солдат ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_7 , при захисті Батьківщини, під час бойового зіткнення з противником був захоплений у полон окупаційних військ рф 21.04.2022 року (а.с.57).

Згідно з розрахунком Жовтоводсько-П`ятиххатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 року складає 25877,68 грн (а.с.59).

З наданих відповідачем ОСОБА_2 квитанцій вбачається, що на її рахунок дійсно надходило грошове забезпечення позивача (а.с.62-77).

На підтвердження витрат, які зазначені відповідачем у відзиві, ОСОБА_2 було надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг, копії фіскальних чеків, видаткову накладну, товарні чеки на придбання різноманітних товарів, копію договору на виготовлення меблів від 03.08.2022 року, довідку про сплату коштів за користування автомобільною стоянкою ОСОБА_2 , копії квитанцій про сплату платежів згідно кредитного договору, копії квитанцій про сплату медичних послуг, придбання побутової техніки, користування автозаправним комплексом з мийкою, придбання нафтопродуктів, а також копії квитанцій про переказ коштів іншим особам на загальну суму 458 041 грн. 31 коп. (а.с.78-156, 164-170).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 за ОСОБА_2 20.10.2022 року було зареєстровано транспортний засіб Kia Magentis 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 (а.с.159).

З відкритих джерел мережі інтернет вбачається, що приблизна середня вартість автомобіля Kia Magentis 2007 року випуску складає 5000 доларів США.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 за ОСОБА_1 02.03.2024 року було зареєстровано транспортний засіб Nissan Teana 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.158).

Згідно з розрахунком Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2024 року складає 4555,53 грн (а.с.194).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 транспортний засіб Nissan Teana 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був зареєстрований за ОСОБА_10 (а.с.195).

Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, в період часу з 01.01.2018 року по 28.10.2024 року за ОСОБА_1 було зареєстровано транспортні засоби: - 02.03.2024 року «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2024., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , вартість придбаного ТЗ 330 000 грн. 11.04.2024 року зазначений автомобіль перереєстровано на нового власника ОСОБА_10 , вартість реалізованого транспортного засобу - 20000 грн.; 02.05.2018 року «Mitsubishi Lancer», 2004 року випуску, вартість придбаного ТЗ 17 500 грн. 26.06.2021 року зазначений автомобіль перереєстровано на нового власника ОСОБА_20 . За ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб: - 20.10.2022 року «Kia Magentis», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , вартість придбаного транспортного засобу 40 000 грн (а.с.230).

Згідно листа №88618/28.7-27 від 28.10.2024 року Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області заборгованість у ОСОБА_1 зі сплати аліментів за судовим наказом №176/129/21 станом на 01.10.2024 року відсутня (а.с.234).

Згідно довідки №1-18/1195 від 18.10.2024 року КНП «Жовтоводська міська лікарня» ОСОБА_21 дійсно перебуває під контролем лікаря-онколога хірургічного кабінету поліклініки з 12.06.2017 року, періодично оглядається онкологом, періодично отримує лікування (а.с.198).

З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані положеннями ст.ст. 69-72 СК України.

Аналіз заяв по суті спору та зібраних доказів свідчить про те, що предметом позовних вимог є грошове забезпечення, яке отримувала відповідачка на свій картковий рахунок за період перебування позивача у полоні як спільне майно подружжя на суму 2 711 417 грн. 10 коп.

Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Всупереч положенням ст.ст. 81, 83, 175, 177 ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження того, що спірні кошти наявні у відповідачки на час розгляду справи, на її карткових рахунках, в готівковій формі, тощо.

Разом з тим, відповідачем доведено належними та допустимими доказами (а.с.78-156, 164-170), що грошові кошти нею витрачені в період з червня 2022 року по лютий 2024 року на утримання сім`ї з двох дітей, допомогу родичам позивача, здійснення ремонту в спільній квартирі та придбання майна, побутової техніки тощо на загальну суму 458 041 грн. 31 коп. Крім того, нею був куплений автомобіль Kia Magentis 2007 року випуску, приблизна середня вартість якого складає 5000 доларів США тобто близько 200 000 грн. Також 100 000 грн. були передані позивачу, що він визнав в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що 02.03.2024 року позивач купив автомобіль «Nissan Teana», вартість придбання автомобіля склала 330 000 грн., який згодом продав його своїй рідній сестрі за 20000 грн., але яким продовжує користуватись. Будь-яких належних та допустимих доказів, що даний автомобіль був придбаний ним за грошові кошти його сестри і їхнього батька суду не надано, оскільки факт передачі грошових коштів з метою придбання автомобіля іншою особою не може бути підтверджений лише одними показами свідків. Дані обставини свідчать, що 02.03.2024 року позивач за договорм купівлі-продажу від 16.02.2024 став власником автомобіля «Nissan Teana» та мав кошти для його придбання.

Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що спірна сума коштів у вигляді грошового забезпечення за період полону витрачена подружжям спільно і в повному обсязі та на момент розгляду справи відсутня, тому спірна сума коштів не може бути поділеною між подружжям або стягнутою на користь одного з них.

Крім того, не знайшов свого підтвердження факт проживання відповідачки однією сім`єю з іншим чоловіком та використання спірних грошових коштів не в інтересах сім`ї, оскільки належних та допустимих доказів даних фактів суду не надано, тому такі доводи, не можуть бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову про поділ грошового забезпечення за період полону як спільного майна подружжя відсутні, а в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд звертає увагу, що сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з позовом про поділ загального майна подружжя, яке наявне у них і належить їм на праві власності або знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 61, ч.1 ст.65, ч.1 ст.70, ч.ч.1,2 ст.71 СК України, ч.2 ст.141, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ грошового забезпечення за період полону як спільного майна подружжя - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 20.12.2024 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ