РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 559/3123/23

Провадження № 22-ц/4815/422/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 січня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», про розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черевко Наталія Олександрівна звернулась до суду з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про розірвання договору оренди.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач систематично не сплачує орендну плату.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 січня 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 01 липня 2014 року та додаткові угоди до нього, укладені між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія».

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути земельну ділянку кадастровий номер :13:000:0033 площею 0,6976 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 5407 (п`ять тисяч чотириста сім) грн. 01 коп. за період 2021-2023 років.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

На вказане рішення суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" подало апеляційну скаргу, де вважає його незаконним і необґрунтованим, таким що прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права.

Зазначає, що позивач набула у власність земельну ділянку із кадастровим номером 462/188/2800:13:000:0033 24.10.2019 року. Проте орендаря повідомила про зміну власника в 2023 році, листами від 23.03.2023, 29.06.2023 року та 28.07.2023 року.

Таким чином позивач не виконала вимоги ч.3 ст.148-1 ЗК України, тому протягом 2020-2022 років відповідач не мав підстав для виплати позивачу орендної плати.

Вказує, що орендна плата згідно пункту 11 Договору оренди вноситься до 31 грудня кожного року, відтак строк виплати орендної плати за 2023 рік ще не закінчився.

Щодо розміру орендної плати стверджує про обов`язок юридичної особи (орендаря) при нарахуванні (виплаті) фізичній особі (орендодавцю) доходу у вигляді орендної плати повинна утримати ПДФО за ставкою 18% та військовий збір за ставкою 1,5%, тому розмір орендної плати за рік складатиме 1453,48 грн.

Просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта адвокат Андросюк І.С. подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто неналежне виконання умов договору як і невиконання, також є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18)).

Отже, за загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.

Судом встановлено, що 01.07.2014 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Райз-Захід» було укладено договір оренди землі з кадастровим номером :13:000:0033 площею 0,6976 га, що розташована в межах території Єлиховецької сільської ради Золочівського району Львівської області. Цільове призначення - для ведення товарного господарського виробництва (а.с. 12).

21.03.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» укладено додаткову угоду до вищевказаного договору. Пунктом 4.2. Додаткової угоди до Договору оренди землі внесено зміни до договору оренди щодо порядку оплати та визначено, що за користування вказаною у договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 9 % від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається орендодавцем в користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 1805 грн. 57 коп. Пунктом 11 Договору встановлено, що орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2726 від 24 жовтня 2019 року, спадкоємицею майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька - ОСОБА_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,6976 га, кадастровий номер :13:000:0033. Це підтверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №580430053 від 24.10.2019 (а.с. 9, 10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 24.10.2019 зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 11).

Після набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» сплачено кошти на картковий рахунок НОМЕР_1 , про що свідчить квитанція від 23.11.2020 (а.с. 14).

Як свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, позивачка ОСОБА_1 надсилала листи до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", які були отримані відповідачем в квітні та липні 2023 року. (а.с. 15, 16).

Враховуючи такі обставини право вимагати у відповідача сплати орендної плати виникло у позивача з 24 жовтня 2019 року (з моменту отримання нею спадщини).

Про нового власника земельної ділянки відповідачу було відомо принаймні з 23.11.2020 року, що підтверджується квитанцією про переказ коштів. Відповідно спростовуються доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку сплачувати орендну плату за 2021 рік та 2022 року через невиконання позивачкою приписів ч.3 ст.148-1 ЗК України. Така поведінка відповідача є суперечливою, оскільки сплативши оренду плату безпосередньо позивачці ТОВ «Західна агровиробнича компанія» фактично визнало право ОСОБА_1 на її отримання.

Щодо розміру орендної плати, яка підлягала стягненню з відповідача колегія суддів вважає правильним виходити з того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

Частиною другою статті 409 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Як вбачається з п. 9 Договору оренди землі від 01.07.2014 року, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 165,86 грн., із вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно Податкового кодексу України.

Додатковою угодою від 21 березня 2018 року сторони змінили договір оренди від 01.07.2014 року, зокрема в частині внесення орендної плати та встановили, що вона вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1805,57 грн. за рік оренди.

Отже, сторони узгодили суму виплати за договором, яку правомірно стягнув суд першої інстанції.

Відповідно до підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 ПК України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку у відсотку, визначену статтею 167 ПК України (ПДФО 18 відсотків), і ставку військового збору 1,5 відсотки, встановлену підпунктом 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розд. XX ПК України.

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи грошові кошти, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст. 76 ЦПК України)

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати передбачених податковим законодавством платежів, а подальша їх сплата залежить від сумлінності відповідача, то колегія суддів вважає, що доводи про необхідність виключення з розрахунку заборгованості 19,5 відсотків податків є помилковим.

Водночас боржник, який є податковим агентом при виконанні судового рішення відраховує обов`язкові збори та платежі, що є його законним обов`язком.

Стосовно доводів про сплату оренди за 2023 рік, то апеляційний суд враховує, що доказів сплати відповідач не надав та не позбавлений права на стадії виконання рішення суду вимагати врахування здійснених виплат, тому з цих підстав рішення суду також не підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.