Справа № 147/1704/23
Провадження № 2-о/147/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

за участю:

представника заявника - адвоката Конякіна М. С.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт перебування у нього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні трьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На обґрунтування заяви зазначає про те, що 24.02.2022 з початком повномасштабного вторгнення росії на територію України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2101-ІХ (зі змінами), було введено воєнний стан та оголошено про загальну мобілізацію. Виконуючи свій обов?язок, закріплений в ст.65 Конституції України, заявник вчинив дії щодо явки в до ТЦК та СП, здійснював заходи, щодо уточнення облікових даних. В результаті, при всіх сімейних обставинах, у ОСОБА_2 було право на відстрочку, та декілька разів заявнику в ТЦК та СП повідомляли про те, що в нього наявна відстрочка строком на 6 місяців. Але, 15.08.2023 на засіданні комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв?язку з відсутністю підстав для надання відстрочки. Після чого, з 29.08.2023 він був призваний на військову службу згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 зі змінами від 26.07.2023. №452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації». У зв?язку з чим, ОСОБА_2 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 з 25.10.2023. Зазначено, що відповідно до ЗУ «Про військовий обов?язок та військову службу», а саме ст.26 ч.4 п.2 (г) абз. 12 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Так, як для звільнення з військової служби у заявника не має підтверджуючих документів, єдиним способом підтвердити факт утримання трьох дітей, є звернення до суду для встановлення такого факту. Встановлення даних фактів потрібно заявнику для того щоб мати можливість отримати звільнення з військової служби, яка гарантована останньому. В інший спосіб, як звернутися до суду та довести дані факти немає можливості. Додатково зазначено, що після укладення шлюбу з ОСОБА_1 , він взяв на утримання дочку останньої, а саме ОСОБА_7 , так, як біологічний батько вищезазначеної дитини ухиляється від її утримання, всі витрати лягли на ОСОБА_2 . Також у від спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою судді від 22.12.2023 дану заяву прийнято до свого провадження суддею Борейко О.Г. та призначено судове засідання.

04.03.2024 постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.04.2024 задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , адвоката Конякіна М.С., ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 скасовано та направлено справу до суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 29.04.2024 задоволено заяву судді Борейко О.Г. про самовідвід від розгляду цивільної справи 147/1704/23. Справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу, відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024 справу передано на розгляд судді Натальчук О.А.

Ухвалою судді від 30.04.2024 справу прийнято до свого провадження суддею Натальчук О.А. та призначено судове засідання. Задоволено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

В судовому засіданні представник заявника адвокат Конякін М.С. заяву підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що у ОСОБА_2 виникла обґрунтована потреба звернутися із даною заявою, так як він був мобілізований та відправлений на службу. За сімейними обставинами є можливість звільнитися з військової служби , оскільки у нього на утриманні перебуває троє дітей. Окрім того, представник заявника в судовому засіданні відмовився від допиту в якості свідка ОСОБА_1 , яка є заінтересованою особою у даній справі.

Заінтересована особа ОСОБА_1 суду повідомила, що знає ОСОБА_2 15 років. З них проживають разом 5 років та на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстрованого 13.12.2022. Зазначила, що знаходиться у декретній відпустці та у неї на утриманні перебуває троє дітей. Оскільки діти часто хворіють, а вона кошти на дітей не отримує, тому витрати на її утримання покладено на ОСОБА_2 . ОСОБА_6 не є рідною донькою заявника, однак до всіх дітей він відносить однаково. ОСОБА_3 допомагав утримувати дочку, до поки коли у нього не з`явилася інша сім`я. Про стягнення аліментів з біологічного батька не зверталася, оскільки ОСОБА_3 повідомив, що сплачувати аліменти він не буде. Він дитиною не цікавиться. Зверталася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, однак потім відмовилась від позову. На запитання суду відповіла, що у 2013 році проживала з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 змінила прізвище на дошлюбне - " ОСОБА_11 ", тому у свідоцтві про народження дочки ОСОБА_6 її прізвще вказано, як " ОСОБА_13 ".

Просила встановити факт, який просить заявник, оскільки це надасть можливість йому повернутись зі служби та продовжити утримувати сім`ю.

Представник заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , суду повідомила, що її колишній зять ОСОБА_3 не допомагає ОСОБА_1 у вихованні спільної дитини ОСОБА_6 . Дівчинка перебуває на утриманні матері. На даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у них є двоє спільних дітей. Оскільки дочка свідка перебуває у декретній відпустці, заявник по можливості фінансово утримує сім`ю.

Суд, заслухавши доводи представника заявника, заінтересовану особу, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, встановив наступне.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Тростянець Вінницької області.

З 01.11.2005 ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З 21.05.2024 він зареєстрований по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.7, 137).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що 13.12.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький), про що 13.12.2022 було складено відповідний актовий запис за №1191 (а.с.10).

29.08.2023 ОСОБА_2 був призваний на військову службу згідно із Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 зі змінами від 26.07.2023 №452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації». Наразі ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 25.10.2023 (а.с.18, 19).

Також судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями повторно виданих Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28 листопада 2023 року свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 . Матір`ю дітей зазначено ОСОБА_1 (а.с. 13,14).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 . Остання є дочкою дружини заявника - заінтересованої особи ОСОБА_1 , а її батьком є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 02 березня 2016 року, серії НОМЕР_5 (а.с. 12).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_6 сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є багатодітною. До складу її входять діти: ОСОБА_4 , 2013 р.н., ОСОБА_6 , 2016 р.н. та ОСОБА_5 , 2021 р.н. (а.с.15).

З акту про встановлення факту місця проживання від 15.02.2024, складеного депутатом Тростянецької селищної ради Пуньком С.В. в присутності сусідів-свідків, встановлено, що ОСОБА_2 проживає з сім`єю (дружиною та 3 дітей) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.57).

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У відповідності 315 - 318 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав.

Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 3543-XII від 21 жовтня 1993 року, передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до абз. 12 «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України.

Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Окрім того, підставою встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини особою, яка не має з нею кровного споріднення (як заявник у цій справі), є доведеність існування обставин, в силу яких обсяг прав матері або біологічного батька дитини обмежується або припиняється.

У даній справі заявник стверджує про те, що з моменту перебування у шлюбних стосунках з ОСОБА_1 її неповнолітня дитина від попередніх відносин проживає разом з ними та знаходяться на його утриманні.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Вітчим- це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_2 , 2013 р.н. та ОСОБА_5 , 2021 р.н.

Тому суд звертає увагу, що додатково встановлювати факт утримання ОСОБА_2 його дітей не потрібно, оскільки це вже визначено законом.

Матеріали справи свідчать про те, що падчерка заявника має рідного батька- ОСОБА_3 , який зобов`язаний утримувати свою дитину.

Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню.

Тому обов`язок осіб, у сім`ї яких виховувалась дитина, щодо її утримання виникає за умови відсутності у неї батьків, баби, діда, повнолітніх братів і сестер.

Отже, за встановлених обставин не можна вважати, що заявник є особою, який самостійно утримує неповнолітню дитину дружини, оскільки суду не було надано доказів, що така допомога надається саме ним, а не матір`ю неповнолітньої, на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України.

Доказів, які б вказували на те, що біологічний батько ОСОБА_6 , 2016 р.н. - ОСОБА_3 , не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини, зокрема довідки - розрахунків заборгованості по аліментах, матеріали справи не містять.

Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що вона не зверталася до колишнього чоловіка - ОСОБА_3 , з позовом про стягнення аліментів. Також вона відмовилась від позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Суду не доведено належними та допустимими доказами ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 , що в силу певних юридичних фактів ОСОБА_3 не виконує прав та обов`язків щодо своєї дитини.

Разом з тим, матеріали справи містять дані, що дружина заявника до призову його на військову службу отримувала одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісячно. Також з серпня 2023 року отримувала допомогу на 2 дітей одиноким матерям та з січня 2023 року отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, що підтверджується відповідними довідками Управління соціального захисту населення Гайсинської райдержадміністрації УСЗН №4 Тростянець (а.с.55-, 56). Означені документи вказують на те, що протягом 2023 року ОСОБА_1 отримала грошову допомогу від держави у сумі 44590,80 грн. З урахуванням того, що вона, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, згідно вимог законодавства несе обов`язок по їх утриманню та отримує від державних органів допомогу, яка має характерне цільове призначення - на утримання дітей, а тому відповідно має можливість та обов`язок спрямувати ці кошти на їх утримання.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати малолітню ОСОБА_6 в силу ст. 268 СК України. Крім того, під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що є матір`ю ОСОБА_1 та, відповідно, бабусею її дітей та за можливості намагається надавати допомогу по утриманню дітей, так як дочка перебуває у декретній відпустці.

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника ОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей, матеріали справи не містять, і навпаки надані суду докази вказують про наявність інших осіб, які мають приймати участь у їх утриманні.

Так, законом не заборонено ОСОБА_2 добровільно утримувати неповнолітню ОСОБА_6 , дбати про її всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про її духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить останній. Утримувати своїх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заявник зобов`язаний відповідно до вимог сімейного законодавства, а тому встановлення такого факту не породжує для нього жодних правових наслідків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що заявником не доведено відсутність можливості встановити факт знаходження дітей на утриманні через відповідні організації, органи місцевого самоврядування, тощо (в позасудовому порядку).

Тобто, заявник не надає жодного листування зі службою у справах дітей, органом опіки та піклування, органами соціального захисту, військовою частиною, центром комплектуванні та соціальної підтримки тощо на підтвердження заявником і спростування адресатами відповідних фактів: перебування на його утриманні 3-х дітей.

Для прикладу "Довідка про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна" є послугою з ідентифікатором 01303 і надається на підставі індивідуального рішення органу місцевого самоврядування в межах відповідної території. Для цього заявникові слід звернутися до виконавчого органу відповідної місцевої ради або до Центру надання адміністративних послуг. В доповнення до заяви слід додати паспорт особи, що звернулася за довідкою, копії свідоцтв про народження дітей, акт обстежень житлових умов заявника, де вказано, що батько/мати не бере участі у вихованні дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у заявника відсутні підстави для встановлення судом юридичного факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а тому заява не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати понесені заявником на сплату судового збору в сумі 536.80 грн не відшкодовуються.

Керуючись ст. 4, 13, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження якої за адресою: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Заінтересована особа - ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2024.

Суддя О.А. Натальчук