Справа № 279/3204/24
Провадження № 2/279/1366/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/3204/24 за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації, Коростенської міської ради про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Коростенської районної державної адміністрації, Коростенської міської ради про визнання права власності на земельну частку (пай). В обгрунтування своїх вимог зазначила, що згідно рішення Коростенської РДА №14.10.1997 №283 на її ім`я, ОСОБА_1 , було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0105970 по реформованому ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вона змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». В даний час, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0105970 загублено. А тому просить визнати за нею, ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 9,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільське і ради Коростенського району

Житомирської області.

Позивач та представник позивача клопотали про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Коростенської районної державної адміністрації подала відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, так як сертифікат на право земельну частку (пай) позивачем було втрачено, а закон не передбачає видачу дубліката сертифіката втраченого документа, та беручи до уваги положення частини 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», розпорядниками земель є територіальні громади, то і відповідно в районній державній адміністрації відсутні повноваження. Клопотав про розгляд справи за відсутності. Подав клопотання про відмову в задоволенні позову, так як не є належним відповідачем.

Представник відповідача Коростенської міської ради до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. про день судового розгляду повідомлявся належним чином.

За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Судом встановлено, що згідно з документацією по паюванню земель, переданих у колективну власність ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільської ради в уточнені списки громадян ВАТ «Іскорость», які мають право на земельну частку (пай) включено громадянку ОСОБА_1 та видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) по реформованому ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільської ради Коростенського району серії ЖТ № 0105970 від 20.10.1997 р. згідно розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 14 вересня 1997 року № 283. Взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0105970 на ім`я ОСОБА_1 ні території Хотинівської сільської ради Коростенського району, державний акт на право власності на земельну ділянку до 01.01.2013 року не видавався.

16.10.2004 року ОСОБА_1 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

В даний час сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0105970 на ім`я ОСОБА_1 втрачений, що підтверджується публікацією в газеті "Іскорость" від 12.03.2021 року №10 (1042).

Як вбачається з відповіді Коростенської РДА від 29.02.2024 року заявниця звернулась з заявою про видачу дубліка сертифіката на право на земельну частку. Проте, згідно вказаної відповіді ОСОБА_1 повідомлено про те, що з дня набрання чинності 01 січня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» повноваження районної державної адміністрації щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) виключені та передані органам місцевого самоврядування. Оскільки сертифікат на право земельну частку (пай) сформовано (бланк сертифіката на право на земельну ділянку (пай) видається в одному примірнику, який після заповнення видається громадянину), а Порядок щодо видачі дублікатів сертифікатів у разі їх втрати із виготовленням автентичних бланків сертифікатів, які були чинним на момент їх видачі, законодавцем не приймалося, порядку видачі нового сертифікату на ім`я особи, якій його сформовано та зареєстровано у відповідній Книзі на передбачено, видача копій (дублікатів) сертифікатів на земельну частку (пай) не відбувається, бланки сертифікатів не виготовляються, відтак отримання дублікату втраченого сертифікату чинним законодавством не передбачено. Також роз`яснено, що як передбачено п. 17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Спір виник із земельних правовідносин та його вирішення регулюється нормами земельного та цивільного законодавства.

01 січня 2019 року набрав чинності ЗУ № 2498-VIII від 10.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні».

Зазначеним законом, серед іншого, внесені зміни до ЗК України та ЗУ «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05.06.2003.

Відповідно до п. 21 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Таким чином, на момент звернення до суду з позовом розпорядником вирішення питання щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) є територіальні громади.

Відтак суд вважає, що Коростенська міська рада Житомирської області є належним відповідачем у справі.

Суд звертає увагу на те, що Методичні рекомендації щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20 лютого 1996 року N 11 за погодженням з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Української академії аграрних наук від 9 січня 1996 року, носять лише рекомендаційний характер.

Разом з цим, жодного нормативного акту на підставі наданих Методичних рекомендацій, який би встановлював чіткий Порядок щодо видачі дублікатів сертифікатів у разі їх втрати із виготовленням автентичних бланків сертифікатів, які були чинним на момент їх видачі, законодавцем не приймалося.

Тобто, порядку видачі нового сертифікату на ім`я особи, якій його сформовано та зареєстровано у відповідній Книзі не передбачено. Видача копій (дублікатів) сертифікатів на земельну частку (пай) не відбувається, оскільки бланки сертифікатів не виготовляються, відтак отримання дублікату втраченого сертифікату чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, чітко визначеної процедури вирішення спірного питання в досудовому порядку законодавством не визначено.

Окрім того, на даний час право розпорядження невитребуваними земельними паями не належить до повноважень державних адміністрацій.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати направо наземельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (намісцевості) відповідно дозаконодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Земля є основним національним багатством ,що перебуваєпід особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначені норма національного законодавства кореспондується із нормами міжнародного права. Відповідно до ст.1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Втрата оригіналу документу доводить тим, що позивач вимушений звертатися до суду, інакше в цьому б у нього не виникло потреби.

Суд, достовірно встановивши фактичні обставини у справі, які підтверджені належними і допустимими доказами, прийшов до переконання, що позивачем доведено його право на земельну частку (пай) по реформованому ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільської ради Коростенського району, оскільки вона була включена в уточнені списки громадян ВАТ «Іскорость», які мають право на земельну частку (пай), також підтверджено належність їй сертифіката на право земельну частку (пай) серії ЖТ № 0105970 від 20.10.1997 р. виданого згідно розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації в д 14 вересня 1997 року № 283.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити ефективне поновлення порушеного права.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Оскільки сертифікат на право земельну частку (пай) позивачем було втрачено, то вона не має можливості документально посвідчити своє право на земельну частку (пай) та одержати належну їй земельну частку(пай) в натурі (на місцевості), так як закон не передбачає видачу дубліката сертифіката втраченого документа, та беручи до уваги положення частини 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно з якими рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), а також з огляду на норми ст. 328, 392 ЦК України, суд прийшов до переконання про обрання позивачем вірного способу захисту, оскільки саме у такий спосіб буде реалізовано відновлення в повному обсязі порушених прав позивача, як власника земельної частки (паю) задля ефективного вирішення питання виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), п. 17 Перехідних положень ЗК України, Указу ПрезидентаУкраїни від08серпня 1995року №720/95, ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розміром 9,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого ВАТ «Іскорость» Хотинівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, згідно сертифіката на право земельну частку (пай) серії ЖТ № 0105970 від 20.10.1997 р. виданого згідно розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації в д 14 вересня 1997 року № 283.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Коростенська районна державна адміністрація, місце знаходження: 11501, м. Коростень, вул. Грушевського, 60/2, Житомирська область, .

Відповідач - Коростенська міська рада, місце знаходження: 11501, м.Коростень, вул. Грушевського, 22, Житомирська область, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом