Справа №487/557/24
Провадження №2/487/1226/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судових засідань Барської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

22.01.2024 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №414 від 17.01.1997 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . зазначений договір посвідчений універсальною біржою "Віконт-Т" та зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 10.02.1997 за №18401.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Відповідно до заповіту від 11.09.2017 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державно нотаріальної контори Миколаївської області Боровицькою О.М. і зареєстровано в реєстрованого в реєстрі за №3-364, ОСОБА_4 заповідав свою квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, після звернення до нотаріуса, винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вказану квартиру, був наданий договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Універсальній товарній біржі"Віконт-Т" 17.07.1997 року за №414, однак продавці договору не є членами біржі, тобто вказаний договір укладений неналежними особами. Сторони повністю виконали умови договору.

Отже, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права через невідповідність правовстановлюючих документів на спадкове майно вимогам законодавства.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.01.2024 року по даній справі відкрито провадження та призначено справу у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою суду від 10.05.2024 року витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою суду від 26.06.2024 року витребувано копію спадкової справи.

10.07.2024 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 22.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.01.1997 сторони уклали на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» Договір купівлі-продажу нерухомого майна №414, за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_9 придбав кв. АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстровано КП ММБТІ 10.02.1997 за №18401.

Відповідно до заповіту від 11.09.2017 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державно нотаріальної контори Миколаївської області Боровицькою О.М. і зареєстровано в реєстрованого в реєстрі за №3-364, ОСОБА_4 заповідав свою квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті спадкодавця, приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області було заведено спадкову справу №38/2021.

Позивачка та відповідач у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

При чому, ОСОБА_10 в своїй заяві про прийняття спадщини від 24.10.2023 №38/2021 зазначила, що просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в порядку ст. 1241 ЦК України. Зазначивши, що спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка є його особистою власністю та на визнання частки даного майна спільним майном подружжя вона не претендує.

Постановою приватного нотаріуса Сапеги О.П. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було відмовлено свідоцтв про право на спадщину.

Правовідносини у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 06.11.1997 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають оцінці у сукупності за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору, а також за нормами Цивільного кодексу України на час виникнення у позивача права на спадкування.

Згідно зіст.153 ЦК УРСР договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно дост.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (стаття 1233 ЦК України).

Статтею 1235 ЦК України закріплено право заповідача на призначення спадкоємців. Так, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування`встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог законодавству України, суд дійшов висновку про можливість визнання за позивачем права власності на 3/4частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко