ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1061/24 Номер провадження 22-ц/814/2183/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю відповідача ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 березня 2024 року, постановлену суддею Стрюк Л.І., про забезпечення позову,

у справі за позовом першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду, скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

14.03.2024 перший заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся в суд із позовом у порядку статті 56 ЦПК України, у межах забезпечення якого просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна №240 (номер запису про право власності №39711114), а саме земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0161, площею 0,22 га, право на яку зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора - Даньшиної А.В. №55709079 від 15.12.2020.

Заява обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0161, право на яку 10.12.2020 за заявою ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складається із об`єднаних земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0135, :00:001:0158, які знаходяться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак та належать до земель водного фонду, а тому не можуть передаватися до приватної власності. За наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди держави, виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, просить вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.03.2024 заяву першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна №240 (номер запису про право власності №39711114), а саме земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0161 площею 0,22 га, право на яку зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора - ОСОБА_3 , №55709079 від 15.12.2020 за ОСОБА_1 .

Ухвала районного суду вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Із таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області про забезпечення позову.

Зазначає, що на спірній земельній ділянці ним збудовано будинок, підставою реєстрації права власності на який була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації, реєстрація якої не підлягає скасуванню. Будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та проживав до проходження служби в ЗСУ. Вважає, що заявник умисно чи випадково приховав від суду викладені обставини. Тоді як за правилами статей 181, 187 ЦК України земельна ділянка і розташований на ній об`єкт нерухомості складають єдине ціле і не підлягають відокремленню, а тому відсутніми є підстави для накладення арешту на спірну земельну ділянку.

02.05.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Наголошує, що причиною, у зв`язку з якою необхідно було забезпечити позов було те, що у разі проведення подальшої державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за іншими, ніж відповідач по справі, особами, або здійснення її подальшого поділу на нові земельні ділянки, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів держави в особі Полтавської міської ради, як власника спірної земельної ділянки.

Просить врахувати, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку не позбавляє відповідача права користування спірним майном, а тому не потягне за собою негативних наслідків для нього.

У суді апеляційної інстанції відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін рішення районного суду, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Із матеріалів справи убачається, що 14.03.2024 перший заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 у якому просить: зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0161 площею 0,22 га у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, проведену за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0161 площею 0,22 га на підставі рішення державного реєстратора Даньшиної А.В. №55709079 від 15.12.2020, з одночасним припиненням речового права на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0161 площею 0,22 га для індивідуального садівництва, землі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку./а.с.3-25/

У межах забезпечення такого позову, разом із позовною заявою, 14.03.2024 першим заступником керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області подано заяву в порядку статей 149-151 ЦПК України, за змістом якої просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна №240 (номер запису про право власності №39711114), а саме земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0161, площею 0,22 га, право на яку зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора - Даньшиної А.В. №55709079 від 15.12.2020./а.с.130-146/

Задовольняючи заяву та забезпечуючи позов, районний суд виходив із того, що з огляду на предмет спору, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна може істотно ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Главою 10 розділу І ЦПК України врегульовано поняття і порядок забезпечення позову, якою визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (частини 7-10 статті 158 ЦПК України).

Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №754/5683/22 від 24.04.2024, характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У справі, що переглядається установлено, що прокурор звернувся в суд із негаторним позовом щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку, як приналежну до водного фонду, та скасування права власності та державної реєстрації на неї за відповідачем. Таким позовом прокурор насамперед має на меті захистити інтереси держави на нерухоме майно, яке на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 17.03.2017 №2927-СК, скасованого в судовому порядку, вибуло у приватну власність фізичної особи, зі зміною цільового призначення на «індивідуальне садівництво».

Відтак, постановлене за наслідками такого спору рішення, так чи інакше вплине на подальший правовий режим спірної земельної ділянки зі зміною форми власності та цільового призначення, а тому вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими в цій справі вимогами позову. Тоді як можливе подальше відчуження відповідачем спірної земельної ділянки або її поділ об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав держави в особі територіальної громади та спонукатиме останню до ініціювання нових судових спорів.

Перевіривши наявність спору між сторонами та установивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, що є співмірним заходом забезпечення у межах існуючого спору та не матиме наслідком порушення прав ОСОБА_1 , який залишається користувачем спірного майна та власником садового будинку.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують таколегією суддів до уваги не приймаються, оскільки будівництво на спірній земельній ділянці садового будинку та підставність застосування вимог статей 181, 187 ЦК України, за змістом яких земельна ділянка і розташований на ній об`єкт нерухомості складають єдине ціле і не підлягають відокремленню, мають становити предмет дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №917/137/19 від 02.09.2019, яка є обов`язковою для застосування.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга відповідача не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що х оча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.07.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Прядкіна