Справа № 455/1233/22 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 22-ц/811/1023/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м.Львів

Справа № 455/1233/22

Провадження № 22ц/811/1023/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Старий Самбір 20 лютого 2024 року у складі судді Кушніра А.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок Світлани Євгенівни, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

16 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є., про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просить визнати за нею (позивачем) право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . В обґрунтування позову посилається на те, що зазначений житловий будинок належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після його смерті перейшов в порядку спадкування у власність до його сина - ОСОБА_5 . Зазначає, що вона ( ОСОБА_2 ) є племінницею ОСОБА_5 . Її батько - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є братом (по матері) ОСОБА_5 . Стверджує, що вона (позивач) довгий час проживає в будинку, який знаходиться по сусідству зі спірним будинком та наглядала за ним, поки ОСОБА_5 проживав за кордоном, а після його приїзду доглядала за ОСОБА_5 , який хворів. Вказує, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса ніхто не звертався у неї з`явилося законне очікування того, що вона успадкує будинок, на який відкрилася спадщина. Вона (позивач) звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що згодом, на поштову адресу приватного нотаріуса Мельничок С.Є. ОСОБА_3 (сином ОСОБА_5 ) з-за кордону надіслано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 (у тому числі на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Зазначена заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкову справу зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 68694674. Посилається на те, що ОСОБА_3 належить до першої черги спадкоємців, оскільки є сином спадкодавця, а вона ( ОСОБА_8 ) належить до другої черги спадкування за правом представлення свого батька, ОСОБА_7 , який помер до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Вказує, що ОСОБА_3 не має права на спадкування, оскільки він фактично не проживав із спадкодавцем, а тривалий час проживає за кордоном. Таким чином, він не мав права звертатися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на підставі факту постійного проживання з померлим на час відкриття спадщини. Шестимісячний строк на прийняття спадщини (звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини) відповідач теж пропустив. У ОСОБА_5 є ще один син - ОСОБА_4 , який з батьком не проживав та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Просить позов задовольнити.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є племінницею ОСОБА_5 ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_5 , оскільки він помер після тривалої хвороби. ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_5 та відповідно до положень ст.1261 ЦК України належить до першої черги спадкоємців за законом. Також спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом є син спадкодавця ОСОБА_4 , який не прийняв спадщину після смерті батька у встановлений законом строк. Зазначає, що сини ОСОБА_5 , на час відкриття спадщини не проживали з батьком і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не зверталися. Позивач, як спадкоємиця другої черги за правом представлення відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на її доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`заний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 2 вересня 2021 року. Місце смерті - м.Добромиль Старосамбірський (тепер - Самбірський) район Львівської області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Будинок належав батькові ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору міни, посвідченого Старосамбірською держнотконторою за реєстром № 1471.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), за параметрами пошуку « ОСОБА_5 » інформація в Спадковому реєстрі відсутня.

Відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_5 та відповідно до положень ст.1261 ЦК України належить до першої черги спадкоємців за законом.

Також спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом є син спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (третя особа у справі), який спадщину після смерті батька у встановлений законом строк та порядок не прийняв і на таку не претендує, що підтвердив в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_5 та відповідно до положень ч.3 ст.1266 ЦК України має право на спадкування за правом представлення свого батька ОСОБА_7 , який був рідним (неповнорідним) братом спадкодавця та помер до відкриття спадщини (1 листопада 2017 року).

Ці обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією довідки Самбірського МБТІ від 7 червня 2021 року № 1215, копією договору міни від 14 липня 1970 року, копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 9 жовтня 2008 року, довідкою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Мельничок С.Є., копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 , копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 .

Із матеріалів спадкової справи №21/2022, заведеної 10 березня 2022 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є. після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що 10 березня 2022 року до нотаріуса надійшла заява позивача ОСОБА_2 від 25 лютого 2022 року про прийняття нею спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її дядька ОСОБА_5 12 квітня 2022 року до цього нотаріуса надійшла заява відповідача ОСОБА_3 від 6 квітня 2022 року, посвідчена консульським агентом Генерального консульства України в Неаполі, про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_5 .

Згідно довідки Виконавчого комітету Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області №44 від 25 лютого 2022 року спадкодавець ОСОБА_5 постійно до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; заповіт від його імені міська рада не посвідчувала. Разом із померлим на день його смерті проживав і був зареєстрований його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 березня 2022 року приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Мельничок С.Є. відмовила ОСОБА_2 у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 . Постанова мотивована тим, що ОСОБА_2 не надала нотаріусу належним чином оформлених документів, передбачених чинним законодавством України, які б підтверджували родинні зв`язки з померлим ОСОБА_5 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №24 від 11 січня 2022 року позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. №91-6080/18/23 від 13 лютого 2023 року, за період з 13 лютого 2018 року по 26 серпня 2021 року, громадянин України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перетинав державний кордон України, а саме: 31 липня 2019 року - в`їзд (ERN277 Неаполь - Львів); 3 жовтня 2019 року - виїзд; 9 грудня 2019 року - в`їзд; 15 липня 2020 року - виїзд; 11 жовтня 2020 року - в`їзд; 15 квітня 2021 року - виїзд. Іншої інформації немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що відповідач ОСОБА_3 має в Україні інше фактичне місце проживання, відмінне від того за яким зареєстрований, а також не доведено, що відповідач має місце постійного проживання за межами України та є таким, що постійно проживає за кордоном.

Суд вказав, що позивачем не доведено факту непроживання відповідача ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини, а тому відповідач, який відповідно до статті 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу, у силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак відповідно до статті 1258 ЦК України наступна черга спадкоємців за законом право на спадкування не одержує.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з врахуванням наступного.

Згідно зі статтями 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частина перша статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Для вирішення питання про те, чи є відповідач таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, визначальним є встановлення чи він постійно проживав на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не наявності реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 1 березня 2023 року у справі № 185/5690/20-ц).Сама по собі реєстрація місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

За змістом статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

З відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, вбачається, що ОСОБА_12 ,1994 року народження, виїхав з України 15 квітня 2021 року; інформація про його в`їзд відсутня.

Станом на 13-15 квітня 2021 року спадкодавець ОСОБА_12 ,1968 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в Іспанії, що стверджується наданими медичними документами.

Заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 посвідчена 6 квітня 2022 року у Генеральному консульстві України в Неаполі, що дає підстави вважати про його відсутність в Україні.

Після смерті ОСОБА_5 та проведення судово-медичного розтину його тіло видано для поховання ОСОБА_2 з дозволу Самбірської окружної прокуратури, що стверджується листом № 05/1-22 від 26 серпня 2021 року.

Реєстрація відповідача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Наявними у справі доказами стверджується протилежне, що спростовує наведені у довідці Виконавчого комітету Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області №44 від 25 лютого 2022 року відомості, що у будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_5 разом з ним проживав його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року (справа № 937/10434) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_3 не проживав із своїм батьком на час відкриття спадщини, що підтверджено наявними у справі доказами. Сама по собі реєстрація місця проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини він подав поза межами встановленого законом шестимісячного строку. Додатковий строк для прийняття спадщини йому не визначений. Факт проживання спадкоємця за кордоном не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року (справа № 589/1863/13-ц).

Відтак, належить зробити висновок, що ОСОБА_3 не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті його батька, відповідно, не набув права на спадкове майно.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та помилково мотивував відмову у задоволенні позову тим, що позивач не довела факту непроживання відповідача ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини.

Відтак, є встановленим, що спадкоємці ОСОБА_5 першої черги спадщину не прийняли.

ОСОБА_2 належними та допустимими доказами довела, що вона є належним спадкоємцем ОСОБА_5 за правом представлення, оскільки відповідно до частини третьої статті 1266 ЦК України має право спадкувати ту частку спадщини, яка б належала за законом її батькові (братові спадкодавця), якби він був живий на час відкриття спадщини та був спадкоємцем другої черги.

З урахуванням встановленого, належить зробити висновок про підставність позову, який підлягає до задоволення.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк