Справа № 643/2813/24
Провадження № 2/643/2066/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судових засідань Кизим К. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі місцевого суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2024 року позивач АТ «Перший український міжнародний банк» в особі представника звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №401 від 15.07.2019 у розмірі 80 124,73 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15.07.2019 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №401 та видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 30 000,00 грн, який в подальшому було збільшено до 50 000,00 грн.

Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 01.02.2024 утворилась заборгованість у розмірі 80 124,73 грн, з яких: 48 105,75 грн - заборгованість за кредитом; 32 018,98 грн - заборгованість за процентами.

Відповідачка ОСОБА_2 15.07.2019 підписанням заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті, ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти підключення її до sms-банкінгу, та відкриття на її ім`я поточного рахунку, надання кредитної картки.

Протягом дії кредитного договору кредитний ліміт збільшувався.

Збільшення кредитного ліміту передбачено п. 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення sms-повідомлення на номер мобільного телефону. В sms-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п.4.2.19 Розділу ІІ Договору Клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного sms-повідомлення банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті про отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Відповідно до п. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) Відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому Позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивач зазначає, що 11.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2» впроваджено дію карантину на території України. П. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Кодексу, продовжуються на строк його дії.

01.07.2023 завершено дію карантину відповідно до постанови КМУ №651 від 27.06.2023. Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Одже, вважає, що позивачем дотримані строки звернення до суду з позовом.

Кредитний договір укладено між сторонами процесу 15.07.2019. Однак кредитною карткою відповідач користувалася і здійснювала платежі до 17.05.2023, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

29.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

02.07.2024 представник відповідача надала до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила про те, що вважає позовні вимоги такими, які не підлягають задоволенню. Зазначає про те, що кредитний договір №401 від 15.07.2019 є споживчим кредитом. Отже до встановлених правовідносин необхідно застосувати законодавство щодо захисту прав споживачів. Представник відповідача зазначає, що позивач посилається на те, що він направив відповідачу досудову вимогу від 01.02.2024 з вимогою достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити нараховані і несплачені проценти за користування кредитом. Разом з тим, доказів отримання відповідачкою досудової вимоги матеріали справи не містять, як і не містять належних доказів надсилання такої вимоги позичальнику. Список №20240205 ПУМБ 1636 згрупованих поштових відправлень листів, сформований банком без штемпеля Укрпошта, де відповідачка значиться за №46. З цього списку не можливо безперечно встановити, що саме було направлено на адресу відповідачці. За відсутності доказів направлення та одержання відповідачами досудової вимоги та за умови недотримання банком строку на добровільне погашення боргу відповідачами у позичальника, як споживача та поручителя, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Позивачем не надано доказів направлення відповідачу, в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, вимоги про повернення наданних кредитних коштів. Відтак, заявлені банком вимоги про стягнення заборгованості за кредитом є передчасними, оскільки строк зобов`язання не настав, в позові слід відмовити. Крім того, зазначає, що паспорт споживчого кредиту від 15.07.2019 не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору від 15.07.2019. Матеріали справи не містять платіжну інструкцію на перерахування банком кредитних коштів на рахунок відповідача, з яких вбачається, що кредитні кошти фактично були надані останньому. Також в матеріалах справи наявна публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не підписана відповідачем.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання свого представника не направив. В позовній заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки метою кредиту були споживчі цілі, тому слід застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до письмової вимоги від 01.02.2022 позивач просив достроково погасити кредит, проте в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення та отримання досудової вимоги. Зі списку, сформованого банком, не зрозуміло, що саме було направлено на адресу відповідача. Відсутній розрахунковий документ пошти. Форма 103 не відповідає вимогам поштового відправлення. Публічна пропозиція не підписана відповідачкою, не факт що саме в такій редакції вона діяла на момент укладення договору. Крім того, відсутня платіжна інструкція на перерахування коштів відповідачу. Крім того, просить застосувати строки позивної давності. Представник відповідача просила відмовити у позові, як поданому передчасно, без дотримання досудового врегулювання.

Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив таке.

15.07.2019 відповідач ОСОБА_2 підписала заяву №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідач при підписанні заяви підтвердила свою згоду на те, що приймає Публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті банку в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, ознайомлена та згодна з Тарифами банку, всі умови договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

В заяві №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено зокрема розмір кредитного ліміту у сумі 30 000,00 грн, реальні річна процентна ставка 47,88%, розрахунковий день 30 число місяця, орієнтовна загальна вартість кредиту у розмірі 12 577,88 грн. Відповідно до змісту заяви клієнт підписанням цієї заяви підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», і погодилася з тим, може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (а.с.18).

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила, що відповідачка підписала зазначену заяву.

В публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12.09.2019) містяться умови кредитування (а.с.24-52).

Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що відповідач не ознайомилася з Публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», та не впевнена, що саме надана суду редакція Публічної пропозиції була розміщена на сайті банку на день підписання заяви.

Не дивлячись на таке твердження представника відповідача, суд вважає, що підписанням заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач підтвердила, що приймає умовами публічної пропозиції та погоджується з ними. Сума кредиту, відсотки та розрахунковий день зазначені безпосередньо в заяві на приєднання, яку відповідач підписала особисто, тим самим висловила своє волевиявлення на укладення кредитного договору на умовах, запропонованих банком та погодилася на такі умови.

Відповідно до п. 2.4.1 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Публічна пропозиція) договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою банку або за ініціативою клієнта у випадках закриття всіх карткових рахунків та інших рахунків за цим договором, та/або відмови від усіх послуг банку.

Згідно з п. 3.3 Розділу І Публічної пропозиції зміна умов обслуговування (в тому числі зміна переліку послуг, які надаються в рамках пакетів послуг) та підтвердження клієнтом своєї згоди щодо запропонованих банком змін здійснюється в порядку, передбаченому умовами Договору, при цьому послуги які не входять до вартості пакету послуг, за якими буде здійснюватися обслуговування після зміни, можуть бути надані клієнту поза пакетом послуг у порядку, передбаченому п.3.8 Розділу І цього Договору.

П.4.2.13 Розділу І Публічної пропозиції передбачено, що банк має право використовувати всі законні способи для погашення наявної у клієнта заборгованості за Договором, в тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості за Договором.

П.5.1.7 Розділ І Публічної пропозиції клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 5.2 Розділу ІІ Публічної пропозиції споживчий кредит надається шляхом перерахування банком суми споживчого кредиту відповідно до зазначених клієнтом в заяві на приєднання до Договору реквізитів/призначення або шляхом видачі через касу банку. Сторони погоджуються, що зобов`язання банку надати споживчий кредит виникає виключно після звернення клієнта щодо надання йому споживчого кредиту та наданні клієнтом всіх передбачених чинним законодавством документів (інформації, відомостей), в тому числі, але не виключно, для оцінки фінансового стану клієнта та кредитоспроможності, для проведення ідентифікації/верифікації клієнта, а також після прийняття банком відповідного рішення і виключно у випадку, якщо надання клієнту споживчого кредиту не суперечить встановленим чинним законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам (обмеженням).

Пунктами 5.4, 5.5 Розділу ІІ Публічної пропозиції встановлено, що датою надання споживчого кредиту є дата списання коштів у сумі споживчого кредиту з початкового рахунку, який відкривається банком для обліку операцій з надання клієнту споживчого кредиту. Сума споживчого кредиту, строк користування споживчим кредитом, цільове призначення, розмір процентів за користування споживчим кредитом та комісій (за умови обрання клієнтом умов надання споживчого кредиту з комісією), періоди сплати платежів визначаються сторонами в заяві на приєднання до Договору.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №401 від 15.07.2019, укладеним між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 станом на 01.02.2024, згідно з яким заборгованість складає 80 124,73 грн, з яких: 48 105,75 грн заборгованість за кредитом, 32 018,98 грн заборгованість за процентами (а.с.59-64).

Відповідачем контррозрахунку суду не надано.

З виписки по особовому рахунку з 15.07.2019 по 01.02.2024 вбачається про рух коштів за рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_2 (а.с.65-79).

З довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №401 від 15.07.2019, кредитний ліміт по картці змінювався декілька разів, з 15.07.2019 мінімальний - у розмірі 30 000,00 грн, з 03.03.2022 - максимальний у розмірі 50 000,00 грн (а.с.58).

Позивачем надана суду письмова вимога (повідомлення) №КНО-44.2.2/74 від 01.02.2024, відповідно до якої банк звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором №401 та сплату заборгованості у сумі 80 1224,73 грн протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа (а.с.53-54). На підтвердження направлення відповідачу даної вимоги позивачем надано список №20240205 ПУМБ_1636 (а.с.55-57).

Оцінюючи вимогу на ім`я відповідача та список №20240205 ПУМБ_1636, як доказ направлення відповідачу цієї вимоги, суд вважає доречними аргументи представника щодо недоведеності направлення та отримання письмової вимоги щодо погашення боргу відповідачем, оскільки на списку відсутній штамп та підпис посадової особи поштового відділення, відсутній чек поштового відділення, який підтвердив оплату за пересилання зокрема письмової вимоги ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає недоведеним направлення та отримання відповідачем письмової вимоги.

З паспорта відповідача та інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27.03.2024 вбачається, що з 25.03.2019 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22, 32).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В заяві №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15.07.2019 зазначено зокрема, розмір кредитного ліміту, реальна річна процентна ставка 47,88%, розрахунковий день та платіжна дата, а тому розмір процентів за користування кредитними коштами та строки погашення кредиту є погодженим сторонами.

Крім того, 15.07.2019 відповідачем підписаний «Паспорт споживчого кредиту», де також зазначені процентні ставки та інші відомості щодо кредиту.

Водночас суд зауважує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.05.2020 по справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Отже, підписання паспорту споживчого кредита не може вважатися належним чином укладенням договору про споживчий кредит, дотриманням його форми та погодження умов.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів, передбачених договором.

Відповідно до п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку з 15.07.2019 по 01.02.2024 ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами, останній платіж здійснила 17.05.2023. У червні 2023 року, у розрахунковий день, яким відповідно до договору є 30 число кожного місяця, не здійснила перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, саме з цієї дати було порушено право позивача. З позовом до суду банк звернувся 25.03.2024, тобто в межах строку позовної давності, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду для захисту порушеного права не знайшло підтвердження у судовому засіданні.

Отже, позивачем дотриманий строк позовної давності для звернення до суду.

Що стосується посилання представника на те, що укладений договір є споживчим та на нього розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування», зокрема обов`язок досудового врегулювання спору суд зазначає таке.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на день укладення кредитного договору між сторонами).

Як вбачається з п. 5.2 Розділу ІІ Публічної пропозиції споживчий кредит надається шляхом перерахування банком суми споживчого кредиту відповідно до зазначених клієнтом в заяві на приєднання до Договору реквізитів/призначення або шляхом видачі через касу банку. Сторони погоджуються, що зобов`язання банку надати споживчий кредит виникає виключно після звернення клієнта щодо надання йому споживчого кредиту та наданні клієнтом всіх передбачених чинним законодавством документів.

З наданої суду заяви №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що відповідачка не зверталася до позивача із заявою про видачу їй саме споживчого кредиту. В заяві висловлено прохання про відкриття поточного рахунку та встановлення на нього кредитного ліміту, проценти за користування кредитними коштами та платіжна дата місяця, цільове призначення кредиту не визначено.

Пунктами 5.4, 5.5 Розділу ІІ Публічної пропозиції встановлено, що датою надання споживчого кредиту є дата списання коштів у сумі споживчого кредиту з початкового рахунку, який відкривається банком для обліку операцій з надання клієнту споживчого кредиту. Сума споживчого кредиту, строк користування споживчим кредитом, цільове призначення, розмір процентів за користування споживчим кредитом та комісій (за умови обрання клієнтом умов надання споживчого кредиту з комісією), періоди сплати платежів визначаються сторонами в заяві на приєднання до Договору.

У заяві №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відсутній строк користування споживчим кредитом, цільове призначення, періоди сплати платежів.

Отже, на підставі належних та допустимих доказів ОСОБА_2 не довела, що кредит їй надано на споживчі цілі.

Суд вважає, що посилання позивача на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, не доречне, оскільки зазначена правова позиція стосується дострокового погашення кредиту, в той час як кредитний договір укладений між сторонами укладений на невизначений термін (п. 2.4.1 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ»).

Суд зауважує, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, проте станом на укладення кредитного договору між сторонами втратила чинність та не може бути застосована до спірних правовідносин, а тому не підлягає застосуванню до них.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, Велика Палата Верховного Суду відхилила довід касаційної скарги про те, що позивач перед зверненням до суду не виконав вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і пункту 12 договору про надання споживчого кредиту, не направив досудове повідомлення (вимогу), з огляду на що не набув право на дострокове стягнення коштів за цим договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зазначилапро те, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Враховуючи те, що вимоги кредитора й обов`язки боржника за договором про надання споживчого кредиту у добровільному порядку не були виконані на час ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові погодилася з аргументами суду апеляційної інстанції про наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості.

Наведений висновок не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У справі № 638/13683/15-ц суди встановили, що у позичальника з позивачем виникли кредитні відносини, однак належно не дослідили зміст кредитних договорів, не з`ясували, на які потреби були видані кредити, чи є ці кредити споживчими, а отже, не з`ясували, які права й обов`язки мали сторони таких відносин при укладенні та виконанні умов кредитних договорів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному спорі позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка не є достроковою, а відноситься до простроченої, кредитні кошти надані без визначення цільового призначення, тому стягнення такої заборгованості можливо без досудового порядку врегулювання спору.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною відповідача не надано достатніх доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин щодо заперечень проти позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273, 354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 80 124 (вісімдесят тисяч сто двадцять чотири) грн 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського районного суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14282829.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення суду складено 22 липня 2024 року.

Суддя О. М. Тимош