КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/328/18

номер провадження 22-ц/824/1652/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року /суддя Волошин В.О./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондаренко Галина Олександрівна про встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 р. ОСОБА_4 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-6 т.1) до відповідачки ОСОБА_2 треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 1), Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа 2), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. (далі по тексту - третя особа 3), в якому просила суд:

- встановити факт батьківства, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у позивачки, актовий запис № 2949, що був вчинений 18 жовтня 2011р. відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації народжень.

09 липня 2018 р. на адресу Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 85-90 т.1), в якій ОСОБА_4 додатково до вимоги про встановлення факту батьківства, просила суд також:

- визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 березня 2019 р. на адресу суду надійшла виправлена редакція позовної заяви (а.с. 211-218 т. 1), відповідно до якої було змінено суб`єктний склад сторін справи, а саме ОСОБА_4 діяла виключно, як законний представник та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О., та заявлено наступні позовні вимоги:

- встановити факт батьківства, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у позивачки, актовий зпис № 2949 , що був вчинений 18 жовтня 2011р. відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації народжень (далі по тексту - вимога № 1);

- визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - вимога № 2).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року позов залишено без задоволення. /т. 4 а.с. 222-231/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції надав оцінку доказам, як окремим документам, не аналізуючи їх взаємозв`язку між собою та іншими доказами у справі. Вказувала, що жодним документом, що міститься в матеріалах справи, не підтверджується, що експертом було допущено порушення правил відбору зразків, натомість догану експерту оголошено у зв`язку з порушенням правил допуску на територію, а отже, проведена експертиза є належним доказом у справі. Зазначала, що допитані свідки у справі зі сторони відповідача є родичами і прямо зацікавлені у вирішенні справи не на користь позивачки, оскільки подали заяви про прийняття спадщини. Натомість, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за сторони позивача підтвердили батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 , ведення спільного побуду, народження дитини. Свідок ОСОБА_9 - підтвердив ведення спільного побуту, підтвердив, що ОСОБА_5 визнавав сина. Свідок ОСОБА_10 - підтвердила спільне проживання, ведення спільного господарства, народження дитини, ОСОБА_5 визнавав дитину, надала показання про те, що батьки ОСОБА_11 мали намір внести зміни до його свідоцтва про народження перед зарахуванням до школи. Таким чином, докази, надані позивачем, узгоджуються між собою та переконливо свідчать про батьківство.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема, на частину квартири АДРЕСА_2 .

З заявами про прийняття спадщини звернулася, ОСОБА_4 , як законний представник малолітнього ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_2 , як рідна сестра померлого ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що біологічним батьком ОСОБА_6 був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя визнавав ОСОБА_6 своїм сином, про що свідчить висновок експерта Державного науково-дослідного експретно-криміналістичного центру МВС України від 23 березня 2017р. за № 19/10-3/119-СЕ/17, який було проведено за ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 р., в межах розгляду цивільної справи №759/12297/16; довідками на адвокатські запити (а.с. 17, 18 т. 1) з Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 467 Шевченківського району м. Києва, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва; свідоцтвом про проведення релігійного обряду хрещення; фотокартками спільного проживання матері дитини ОСОБА_4 з покійним ОСОБА_5 ; квитанціями на сплату комунальних послуг (а.с. 166-190 т.1); показами свідків, які були допитані зі сторони позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Судом першої інстанції вірно критично оцінені надані стороною позивача письмові доказі, на підтвердження факту кровного споріднення між малолітнім ОСОБА_6 та померлим ОСОБА_5 .

Так, надані стороною позивача фотокартки з зображенням малолітнього сина ОСОБА_4 , померлого спадкодавця ОСОБА_5 , інших осіб, як доказ ймовірного існування фактично тривалих сімейних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проведення значного часу разом, а з часу народження дитини - спільного виховання та утримання сина, відпочинку разом в різних місцях, відвідування при цьому своїх знайомих, родичів, друзів, не можуть розглядатися як належні та допустимі докази батьківства, оскільки зображення на фотокартках двох чи більше осіб поруч, не означає кровного споріднення між ними. До аналогічних висновків, дійшла і колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 08 грудня 2021р.по справі № 531/295/19.

Надана стороною позивача копія свідоцтва про проведення обряду хрещення дитини, не може розглядатися як належний та допустимий доказ (а.с. 19 т. 1), оскільки це свідоцтво не є офіційним документом, а є документом, виданим органом, який не уповноважений встановлювати факт кровного споріднення (батьківства, материнства) і не має будь-яких повноважень у сфері сімейних відносин.

Надані стороною позивача копії документів (квитанцій), що на думку сторони позивача, підтверджують сплату витрат за надані житлово-комунальні послуги за час спільного проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх спільної дитини, починаючи з 2011р. (а.с. 166-190 т. 1) у квартирі померлого ОСОБА_5 , не можуть розглядатися як належні та допустимі докази, оскільки вони не підтверджують факт кровного споріднення / батьківства.

Критично судом першої інстанції оцінені і надані стороною позивача, в якості письмових доказів: довідки/відповіді на адвокатські запити (а.с. 17, 18 т. 1) з Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 467 Шевченківського району м. Києва, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва. Так, довідка з навчального закладу містить посилання на спільну заяву батьків дитини про прийняття дитини до навчального закладу, проте судом не встановлено, що за життя ОСОБА_5 визнавав малолітнього ОСОБА_6 своїм сином. Крім того, медична картка «Історія розвитку дитини» (форми 112/о) на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в архіві відсутня (не зберігається).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 23 березня 2017р. за № 19/10-3/119-СЕ/17, який було проведено за ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 р., в межах розгляду цивільної справи № 759/12297/16 (а.с. 105-113 т.3), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути родичем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по батьківській лінії.

Водночас, зазначена експертиза призначена у межах розгляду іншої справи, тому не має доказової сили експертного висновку в розумінні положень ст. 102 ЦПК України, не оцінювався зазначений висновок експерта і судом під час розгляду цивільної справи №759/12297/16, оскільки вона залишена без розгляду за повторної неявки заявниці.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, вірна оцінка яким була надана судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині помилкового неприйняття висновку експертизи, апеляційним судом відхиляються також і з підстав того, що експертиза фактично при її проведенні була скомпрометована.

Під час процедури відібрання біологічних зразків (слизового епітелію внутрішньої ротової порожнини) у приміщенні експертної установи ( АДРЕСА_3 ) у підекспертних: дитини - ОСОБА_6 , та його ймовірного дядька (рідного брата померлого ОСОБА_5 по першій (батьківській) лінії споріднення - ОСОБА_12 , присутніми: ОСОБА_13 та самим ОСОБА_12 , було встановлено факт несанкціонованої передачі матір`ю малолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_4 експерту ОСОБА_14 невідомого конверту білого кольору без підписів, а відтак - дійсність такого експертного висновку - ставиться під сумнів.

За результатами службової перевірки щодо можливих неправомірних (протиправних) дій експерта ОСОБА_14 , керівництвом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, було притягнуто експерта ОСОБА_14 до відповідальності у вигляді догани, та встановлено, порушення правил відбору зразків букального епітелію, а саме: не дотримано вимоги Правил пропускного режиму на територію Центру.

Надаючи оцінку вказаному висновку експерта за № 19/10-3/119-СЕ/17, у сукупності з іншими доказами по справі, враховуючи положення ч.6 ст. 81 ЦПК України та роз`яснення, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009р. за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків що батьківство не доведене належними і допустимими доказами, при цьому, з клопотанням про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи по справі, сторона позивача звернулася до суду лише після тривалого розгляду справи по суті, на стадії дослідження доказів, пропустивши строк.

Так, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, і за життя з якої-небудь причини не подав до органів РАЦСу заяву про добровільне визнання свого батьківства, суд за заявою зацікавлених осіб згідно ст. 130 Сімейного кодексу може встановити факт батьківства цієї людини.

Справа про встановлення факту залишена без розгляду за повторної неявки заявниці ОСОБА_4 .

Отже, переконливих та достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог не надано, апеляційна скарга зводиться до переоцінки доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: