24.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/9400/24
Справа № 205/9400/24
Провадження: № 2/205/3661/24
УХВАЛА

про передачу за підсудністю

24 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

22.07.2024 року судом в порядку, передбаченому ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації позивача та відповідача, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_2 .

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами суддя зазначає наступне.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсудність у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позивач посилався на положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України та Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Суд вважає такі посилання помилковими з огляду на наступне.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право захистити свої порушені права шляхом звернення до суду з позовною заявою про: усунення недоліків товару; про заміну товару неналежної якості на аналогічний товар належної якості; про розірвання договору і відшкодування понесених збитків; про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної товаром неналежної якості.

Суддя вважає, що позивачем з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів» не викладено обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, не зазначено, які норми Закону України «Про захист прав споживачів» були порушені відповідачем саме щодо позивача, коли саме та в який спосіб, який спосіб захисту, передбачений саме цим Законом, посилаючись на нього, як на підставу звернення до суду за своїм місцем реєстрації, просить обрати позивач, так як він регулює різні підстави та форми захисту. Окрім того заявлений позивачем спосіб захисту про стягнення грошових коштів не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому на спірні правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги полягають у стягненні грошових коштів, відсутні підстави для застосування правил підсудності, передбачених статтею 28 ЦПК України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила загальної підсудності.

Як вбачається із інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Солом`янського районного суду міста Києва.

Необхідно також зауважити, що недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина 1 статті 378 Цивільного процесуального кодексу України).

У відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність згідно із ст. 32 ЦПК України не допускаються.

Враховуючи викладене, суддя доходить висновку про направлення матеріалів позовної заяви та матеріалів заяви про забезпечення позову до Солом`янського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю, за місцезнаходженням відповідача юридичної особи, тобто за загальним правилом.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 260, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Федотова В.М.

.