Справа № 462/5779/21 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М.
Провадження № 22-ц/811/183/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Cалата Я.І.,

З участю позивачки ОСОБА_1 та її представника- адвоката Михалевського Ю.Р., відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Білецької О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/5779/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Михалевського Юрія Романовича на рішення Залізничного районного суду Львівської області від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (з урахуванням збільшення позовних вимог)

в с т а н о в и в :

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 про стягнення коштів з урахуванням збільшених позовних вимог.

Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2012 року ОСОБА_3 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою останнього було уповноважено на розпорядження її майном.

Діючи на підставі зазначеної довіреності, 03 грудня 2012 року ОСОБА_2 , від імені ОСОБА_3 , укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири.

Згідно вказаного договору, ОСОБА_2 відчужено на користь ОСОБА_4 квартиру ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до п. 3 вказаного договору, ОСОБА_2 продав квартиру ОСОБА_3 за ціною 229 500 грн. 00 коп. Отримавши зазначені грошові кошти від реалізації зазначеної квартири, повірений ОСОБА_2 зобов`язаний був передати грошові кошти в розмірі 229 500,00 грн. власнику квартири - ОСОБА_3

04 січня 2013 року ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким заповіла позивачу ОСОБА_1 все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

17 червня 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Гусар Л. В. із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що до неї перейшли усі права та обов`язки, що належали ОСОБА_3 , у тому числі, право власності на кошти, отримані від реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 та право вимоги щодо виконання грошових зобов`язань.

З моменту прийняття спадщини позивачем здійснювався пошук майна, яке належало ОСОБА_3 на час її смерті та могло бути успадковане ОСОБА_1 .

За час життя ОСОБА_3 остання не повідомляла позивачу, як спадкоємцю, про повернення їй ОСОБА_2 грошових коштів від реалізації квартири.

21 травня 2021 року представником позивача - адвокатом Михалевським Ю. Р. на адресу ОСОБА_2 було відправлено адвокатський запит з вимогою надати докази, що підтверджують факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп., отриманих ОСОБА_5 від реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта», ОСОБА_2 отримав вказаний адвокатський запит 24 травня 2021 року, однак не надав відповіді на вказаний запит та доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп., отриманих від реалізації її квартири.

Із врахуванням уточнених позовних вимог від 20.01.2023 року просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 229 500 грн. 00 коп., інфляційні нарахування 631 297,13грн. та три проценти річних - 69 423 грн. 75 коп.-всього 930 220 грн. 88 коп., а також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 500 грн. 00 коп. в суді першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (з урахуванням збільшення позовних вимог) відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Михалевський Ю.Р.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнав факт продажу квартири ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та отримання ним грошових коштів у розмірі 229 500 грн в готівковій формі.

Судом було проігноровано докази не повернення відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів від продажу квартири ОСОБА_3 , а саме:

-копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 06 грудня 2012 року по кримінальному провадженню №0000195;

-копію довідки Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 06 грудня 2012 року щодо звернення ОСОБА_3 із заявою про викрадення її приватного майна;

-копію адвокатського запиту від 21 травня 2021 року про витребування у ОСОБА_2 доказів передачі коштів ОСОБА_3 ;

-копію квитанції поштового відправлення №086 від 25 травня 2021 року;

-паперову копію електронного доказу-інформації щодо поштового відправлення №086;

-копію вимоги від 11 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 було вперше заявлено вимогу до ОСОБА_2 про повернення коштів;

-копію квитанції поштового відправлення №738 від 11 червня 2021 року;

-паперову копію електронного доказу-інформація щодо поштового відправлення №738;

-копію листа Першої Львівської нотаріальної контори 1185/02-14 від 09 грудня 2021;

-копію клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів та допит свідка по справі №461/11591/13-ц від 29 листопада 2013 року, в якому відсутнє посилання ОСОБА_2 на передачу коштів ОСОБА_3 ;

-копію клопотання ОСОБА_2 про призначення посмертної судової-псиіатричної експертизи по справі №461/11591/13-ц від 09 лютого 2016 року, в якому відсутнє посилання ОСОБА_2 на передачу коштів ОСОБА_3 ;

-копія заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу від 05 червня 2018 року по справі №461/11591/13-ц;

-копія відзиву ОСОБА_2 на касаційну скаргу від 21 лютого 2019 року;

-копію виписки-епікризу з історії хвороби №12536;

-відзив ОСОБА_2 на заяву про збільшення позовних вимог від 02 лютого 2023 року та заперечення ОСОБА_2 на відповідь на відзив від 10 березня 2023 року.

Вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_2 обов"язку щодо передачі коштів ОСОБА_3 після продажу її квартири.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 заперечуючи позов, не довів, що ним були передані ОСОБА_3 кошти з продажу її квартири.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов ОСОБА_1 .

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 500 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

22.04.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Білецькою О.Р. надано суду відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві адвокат Білецька О.Р. зазначає, що вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, прийнятим із врахуванням всіх обставин справи. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не повернув ОСОБА_3 кошти отримані від реалізації її квартири. Просить залишити без змін рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14.11.2023 року.

Представник позивачки ОСОБА_1 -адвокат Михалевський Ю.Р. надав суду відповідь на відзив із врахуванням збільшених позовних вимог.

Представниками сторін по справі надано суду письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_2 після неодноразових викликів суду 26 серпня 2024 року з`явився в судове засідання апеляційної інстанції та через канцелярію суду подав письмові пояснення за вхідним № 15974/24-Вл, однак зазначені пояснення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі подані з порушенням процесуальних строків та поза стадією клопотань, не скеровані позивачці ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника-адвоката Михалевського Ю.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника-адвоката Білецької О.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України), ст.15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст..5 ЦПК України).

За змістом ч.1 ст.12, ч.1ст.81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи та судом встановлено, що 20.11.2012 року ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену Довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою уповноважено останнього розпоряджатися її майном.

03.12.2012 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу її квартири АДРЕСА_2 .

Згідно вказаного Договору, ОСОБА_2 відчужено належну на праві власності квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_4 (тещі відповідача ОСОБА_2 ). Зазначена квартира була єдиним житлом ОСОБА_3 ..

Відповідно до п.3 Договору, продаж вчинено за домовленістю сторін за 229 500 грн., які повністю оплачені покупцем (тобто ОСОБА_4 ) представнику продавця ( тобто ОСОБА_2 ) до підписання цього Договору. Представник продавця своїм підписом на Договорі підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру, а також стверджує, що жодних претензій щодо розрахунку за договором купівлі-продажу до покупця немає.

Доказів передачі ОСОБА_3 коштів в сумі 229 500,00 грн. за продану квартиру відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269623530 від 09.08.2021 року стверджується, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року ( дата внесення запису 05.12.2012 року) є ОСОБА_4 (а.с. 40-41 т.1).

04.01.2013 року ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким заповіла позивачці ОСОБА_1 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті (а.с.42 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №16 (а.с. 43 т.1).

17.06.2013 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Гусар Л.В. із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа № 139/2013 (а.с.44 т.1).

21.05.2021 року, 11.06.2021 року адвокатом Михалевським Ю.Р. в інтересах ОСОБА_1 було заявлено Вимогу до ОСОБА_2 про надання доказів, що підтверджують факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. отриманих ним від реалізації квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.46-47; 48,49 т.1).

Окрім цього, представник ОСОБА_1 -адвокат Михалевський Ю.Р. на підставі ст..1006 ЦК України звертався до ОСОБА_2 з вимогою передачі ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 728 662,50 грн., тобто із врахуванням інфляції та 3 відсотка річних (а.с.50-53; 54, 55 т.1).

Відповіді від ОСОБА_2 не отримав.

За змістом ч.1ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний:

1) повідомляти довірителеві найого вимогу всі відомості про хід виконання цього доручення;

2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення.

3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Невиконання ОСОБА_2 зобов`язання, визначеного п.3 ч.1ст.1006 ЦК України слугувало підставою для пред`явлення ОСОБА_1 позову в суд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що відсутні докази того, що відповідач не повернув ОСОБА_3 кошти отримані від реалізації її квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 229 500,00 грн.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Матеріалами справи та судом встановлено, що під час судового розгляду справи 18.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 визнав факт продажу квартири ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 та отримання ним грошових коштів у розмірі 229 500 грн. у готівковій формі. Відповідач ОСОБА_2 зазначене підтвердив у суді апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 підтверджував, що 03.12.2012 року передав грошові кошти у готівковій формі від реалізації квартири ОСОБА_3 у лікарні, однак із матеріалів справи встановлено, що остання була виписана з лікарні 29.11.2012 року.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснив, що грошові кошти в розмірі 229 500 грн. передав ОСОБА_3 в лікарні в останніх числах листопада 2012 року, тобто до укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу. Розписки про отримання останньою коштів від продажу квартири не вимагав.

Ухвалюючи рішення, судом не надано оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме: копією довідки начальника Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 06.12.2012 року № 67/16559 виданою ОСОБА_3 підтверджується, що вона дійсно зверталася у Галицький РА ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області по факту таємного викрадення її приватного майна, в тому числі паспорта громадянина України, виданого на її прізвище (а.с.12т.2).

Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст.214 КПК України внесено ОСОБА_6 слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 05 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2012 року № 0000195 (а.с.12т.2).

З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 від 06.12.2012 року у кримінальному провадженні № 0000195 ( з матеріалів справи №461/11591/13-ц) вбачається, що остання пояснила, що жодного наміру щодо продажу квартири, яка належала їй на праві власності, вона не мала. Всі документи, які стосуються права власності на квартиру, а також особистий паспорт громадянина України, вона тримала по місцю свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

На запитання слідчого ОСОБА_6 чи отримувала кошти за продаж квартири, що розташована по адресі АДРЕСА_1 потерпіла ОСОБА_3 відповіла, що квартири вона не продавала і жодних коштів за неї не отримувала (а.с.13-16 т.2).

Не повернення коштів за продану квартиру ОСОБА_3 підтверджено також відсутністю відповіді ОСОБА_2 на копію адвокатського запиту від 21.05.2021, яким витребувано у ОСОБА_2 докази передачі коштів ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_2 не надано відповіді на вимоги спадкоємця ОСОБА_1 від 11.06.2021, які він отримував, що підтверджено копією поштового відправлення, електронним доказом інформацією щодо поштового відправлення № 738 з офіційного сайту АТ «Укрпошта» згідно якої ОСОБА_2 отримав вимогу 14.06 2021.

Копією листа Першої Львівської нотаріальної контори №1185/02-14 від 09.12.2021 згідно якого свідоцтва про право на спадщину за заповітом на рухоме чи нерухоме майно, а також на кошти в готівковій чи безготівковій формі ОСОБА_1 станом на 09.12.2021 не видавались.

Згідно п.3 вказаного листа Перша Львівська державна нотаріальна контора з посиланням на ст.66 Закону України «Про нотаріат» вказала, що нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців. Тобто, якщо у спадкодавця ОСОБА_3 не виявлено будь-якого майна, нотаріус не має на що видавати свідоцтво про право на спадщину.

Отже, спадкоємець ОСОБА_1 в порядку спадкування не отримала будь-якого майна, в тому числі, грошових коштів від продажу нерухомого майна ОСОБА_3 , оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів передачі грошових коштів ОСОБА_3 за продаж квартири, а судом не здобуто таких доказів.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що в.о. прокурора Галицького району м.Львова 26.09.2013 року звертався в Галицький районний суд м.Львова із позовною заявою за № 04/14-2665вих.13 від 15.08.2013 року в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності ОСОБА_3 від 19.11.2012 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 03.12.2012 року, визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 19.11.2012року на ім`я ОСОБА_1 .. В жодному із судових рішень не зазначено про те, що відповідач ОСОБА_2 підтверджував та доказав факт передачі грошових коштів за продану квартиру АДРЕСА_2 .

Судові процеси у справі № 461/11591/13-ц за позовом прокурора тривали до 18 вересня 2018 року, коли постанова Львівського апеляційного суду набрала законної сили. За цей період часу ОСОБА_1 вважала, що не мала законних підстав звертатися в суд, чекаючи вирішення позовних вимог прокурора та набрання рішення законної сили.

Враховуючи те, що відповідно до ч.1п.3ст.12, ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу передачі грошей в лікарні тяжко хворій ОСОБА_3 за продаж її єдиного житла-квартири АДРЕСА_1 . Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену у процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 129/1033/13-ц від 18.03.2020 року, Верховним Судом у постанові №910/17743/18 від 28.01.2021.

Враховуючи те, що пояснення відповідача по справі ОСОБА_2 не підтверджені жодними доказами, беручи до уваги, що при житті ОСОБА_3 зверталася у правоохоронні органи з приводу викрадення її особистих документів, зазначала, що не отримувала коштів за продану квартиру та відповідачем пояснення ОСОБА_3 не були спростовані, кримінальне провадження продовжується, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до позовної заяви, а також заяви про збільшення позовних вимог від 18.01.2023 року позивачка ОСОБА_1 просила стягнути грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 в розмірі 229 500,00 грн., інфляційні нарахування 631 297,13 грн. та три проценти річних-69 423,75 грн.- всього 930 220,88 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заява про збільшення позовних вимог підлягає до задоволення відповідно до ч.2ст.625 ЦК України відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних наданих представником позивачки-адвокатом Михалевським Ю.Р., який не спростований відповідачем, підлягає стягненню сума грошових коштів в розмірі 930 220,88 грн. (а.с.189-191 т.1).

Відповідно до ч.1п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.3ст.141 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом Михалевським Ю.Р. надано детальний опис ( наданих послуг) виконаних робіт по наданню правової допомоги позивачці ОСОБА_1 (а.с.45-47т.2). Відповідно до наданого розрахунку надання правничої допомоги позивачці ОСОБА_1 адвокатом Михалевським Ю.Р. в суді першої інстанції затрачено 41,5 год. Вартість наданих послуг оцінена ним на суму 41 500,00 грн.. Зазначене підтверджується Актом виконаних робіт № 13/07/2023 від 13 липня 2023 року, який підписано сторонами договору (а.с.48).

Враховуючи складність справи, співмірність виконаних робіт та понесених затрат, повторюваність пояснень, які стосуються встановлення одного факту, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та достатнім для стягнення буде сума 30 000,00 грн

Відповідно до ст.141 ЦПК України при ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат.

У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача (ч.2 п.1ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1, п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Михалевського Ю.Р. задоволити.

Рішення Залізничного районного суду Львівської області від 14 грудня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого у АДРЕСА_5 , зареєстрованого у АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) 930 220,88 грн. (Дев`ятсот тридцять тисяч двісті двадцять грн.. 88 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 9 302 грн.30 коп. (Дев`ять тисяч триста дві грн. 30 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч грн.).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк