Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сіренко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права власності на частку у спільному майні,

У Х В А Л И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.

В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2006 № 1-1585, позивачка успадкувала 1/20 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , батька ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2008 № 1/1800 позивачка отримала право на 1/60 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до вищезазначених свідоцтв, позивачка має право на 1/15 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

З 2008 року ОСОБА_1 стала співвласником вищезгаданого житлового будинку разом зі своїми сестрами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким як спадкоємцям належить право власності на зазначений будинок в розмірі по 1/20 частини зазначеного житлового будинку, оскільки вони також є спадкоємцями.

До 2008 року позивачка користувалась та проживала в спірній частині будинку у зв`язку з тим, що доглядала за померлою матір`ю - ОСОБА_5 , яка проживала на правах власника в даному будинку, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті останньої між сторонами виник спір щодо володіння та користування спадковим майном через бажання відповідачів повністю володіти будинком, не допускаючи позивачку до його користування. Крім того, відповідачі не допускають позивачку до земельної ділянки, яка прилягає до житлового будинку, чим позбавляють останню можливості розпоряджатися належним їй спадковим майном.

Усі спроби позивача врегулювати спір в позасудовому порядку не дали результату, а тому, позивачка звертається до суду з відповідною позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2023 головуючим суддею у справі обрано ОСОБА_6 .

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Анохіна А.М. від 24.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 17 листопада 2023 року до суду подано заяву на усунення недоліків.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Анохіна А.М. від 22.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 року, цивільну справу № 758/12527/19 передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю ОСОБА_6 відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва, згідно Наказу № 1/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Козелецького районного суду Чернігівської області Анохіна А.М.».

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д. В. від 29.01.2024 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д. В. від 31.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2006 № 1-1585, позивачка успадкувала 1/20 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яке зареєстроване Четвертою київською державною нотаріальною конторою в спадковому реєстрі за № 4040206, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , батька ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2008 № 1/1800 позивачка отримала право на 1/60 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до вищезазначених свідоцтв, позивачка має право на 1/15 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

З 2008 року ОСОБА_1 стала співвласником вищезгаданого житлового будинку разом зі своїми сестрами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким як спадкоємцям належить право власності на зазначений будинок в розмірі по 1/20 частини зазначеного житлового будинку, оскільки вони також є спадкоємцями.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно правового висновку Верховного суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, викладеному у постанові від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу свої вимог, а саме щодо того, що відповідач перешкоджає їй користуватись будинком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Так, позивачкою не наведено жодного обґрунтування розрахунку компенсації вартості 1/15 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 100 000 грн.

Судом неодноразово роз`яснювалося позивачці її право надати докази, що підтверджують заявлену суму компенсації, зокрема шляхом роз`яснення її права заявити клопотання про проведення експертизи, проте позивачка таким правом не скористалася.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив припинити її право власності на1/15 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , однак позивачем не зазначено на користь кого остання відмовляється від такого права.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на закріплені п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, та те, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її власників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права власності на частку у спільному майні - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивачка - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 ;

- відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3

Суддя Дмитро ПЕТРОВ