Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1655/24
Номер провадження: 2/511/473/24
21 серпня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Гринчак С. І.,
секретаря судового засідання Полихи Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Філія «Южне головне регіональне управління Приватбанку», Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку
Короткий зміст позовної заяви.
Таким чином, на сьогоднішній день склалася ситуація, коли вона (позивач), є власником будинку, а земельна ділянка, на якій він знаходиться, належить відповідачеві.
Позивач вважає, що при оформленні права власності на будинок повинно було одночасно оформлено право власності і на земельну ділянку, на якій знаходився цей будинок.
Зазначене створює для неї, як власниці будинку, проблеми та незручності у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому у неї виникла необхідність звернутися для захисту своїх порушених прав до суду.
У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.04.2024 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. (а.с.39)
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.04.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в загальному позовному провадженні.(а.с.43)
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.05.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.( а.с.53)
Заяви (клопотання) учасників справи.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, не прибула, через канцелярію суду подала заяву в якій просила судовий розгляд справи провести за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд, їх задовольнити (а.с.77)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.48,61).
Крім того, відповідач ОСОБА_2 повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.60, 79)
Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Яковлєва-Ангеловська О.А. в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с. 80-81)
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області 21.03.2007 року на підставі рішення №18 від 20.02.2007 року. Право власності зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 28.03.2007 року, реєстраційний номер -18322913 ( а.с. 18-19,20, 30-35).
Відповідно до договору Іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 (Іпотекодавець) та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Іпотекодержатель), посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішером Б.І., предметом іпотеки, згідно п.35.3. є будинок під номером «Десять» за літерою «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,8кв.м., житлова площа 31,0 кв.м. та господарчі споруди та будівлі: літ. «Б» - душ, літ. «В» - вбиральня. Майно належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності видане на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради ЯЯЯ №577793 від 21 березня 2007 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у книзі 30, номер запису 11, реєстраційний номер 18322913. (а.с. 9-17).
Судом також встановлено, що згідно п.35.4. цього ж договору, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 500,0кв.м., на якій розташований предмет іпотеки і яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку Іпотекодавцю (відповідачу). Земельна ділянка буде зареєстрована у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об`єкт права власності.
П.35.6. договору передбачалося, що на протязі 6 місяців з дати купівлі Предмету іпотеки зареєструвати договір купівлі - продажу Предмету іпотеки та право власності на Передмет іпотеки згідно з чинним законодавством (якщо така реєстрація не здійснюється безпосередньо Іпотекодержателем за дорученням Іпотекодавця). Іпотекодавець повинен зареєструвати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та отримати акт про право власності на земельну ділянку (а.с.16).
З матеріалів справи встановлено, що 12 квітня 2019 року на предмет застави (іпотеки), що належало ОСОБА_2 (відповідачу), а саме на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звернуто стягнення, що підтверджується виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (а.с.21)
Предмет застави (іпотеки) відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ».
17 лютого 2021 року Державним підприємством «СЕТАМ» було проведено електронні торги з продажу вказаного нерухомого майна.
За результатами торгів виданий Акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.02.2021 року, відповідно до якого переможцем електронних торгів є ОСОБА_1 (позивач) (а.с.24-25)
На підставі Акту ОСОБА_1 видано свідоцтво про придбання майна, яке було предметом застави (Іпотеки).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок посвідченого 01.04.2021 приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Курако К.Л., зареєстрованого за № 257 (1/1 частка житлового будинку), що підтверджено Витягом про державну реєстрацію прав від 02.04.2021 (а.с. 26,27).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно з ч.3 ст. 152 ЗК захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав.
Статтею ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, а саме набуття права власності на будинок), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Велика Палата Верховного Суду у справі у цивільній справі № 689/26/17 від 16.06.2020 зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до ст. 377 ЦКУ (в редакції Закону № 1720-IX від 08.09.2021) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство (статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України) визначає імперативність, а саме «автоматичність» переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.
Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Ці положення законодавства підтверджуються і судовою практикою.
Так в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 р. у справі N0 907/68/18 колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачем права власності на об`єкт нерухомості до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, згідно з положеннями ст. 120 ЗКУ та ст. 377 ЦКУ перейшло право власності на спірну земельну ділянку.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що коли право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належить одній особі, то відчуження, зокрема, у процедурі виконавчого провадження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону.
Отже, на рівні правозастосовної практики наявні однозначні висновки, які визначають, що земельне та цивільне законодавство імперативно передбачало та передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоч безпосередньо й не було закріплено в загальному вигляді в законі, однак мав свій вияв у правилах ст. 120 ЗКУ, ст. 377 ЦКУ, інших положеннях законодавства.
Висновки суду.
Враховуючи, що позивачка є власником житлового будинку, а власником спірної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, є попередній власник, при переході права власності на житловий будинок питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі ст.328, 377 Цивільного кодексу, ст. 120 Земельного кодексу та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 95,247, 258, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Філія «Южне головне регіональне управління Приватбанку», Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 22 серпня 2024 року.

Суддя С. І. Гринчак