Справа № 201/7647/23
Провадження № 2/202/477/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Назаревич І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданої позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що 17 травня 2023 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кірсановиєм Сергієм Івановичем в рамках виконавчого провадження № 71221369 щодо стягнення з неї суми боргу накладено арешт на рахунок № НОМЕР_1 , який призначений для надходження пенсійних виплат. Неодноразово вона зверталася до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявами та скаргами щодо розблокування картки, на яку надходять її пенсійні виплати.

31.05.2023 вона отримала лист від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півня С.І. у якому зазначено, що рахунок № НОМЕР_1 , на який надходять її пенсійні виплати згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» не є рахунком з якого можливо зняти арешт. 08.06.2023 органом державної виконавчої служби з її пенсійної картки утримано 4 428, 13 грн., що складає 91% її пенсії, картка розблокована, але на ній залишилася сума 435,77 грн. її пенсії за травень 2023 року. Наголошувала, що накладення арешту на рахунок, який призначено для отримання пенсійних виплат у період з 17.05.2023 по 08.06.2023 унеможливлювало отримання нею пенсії, що призвело до порушення її прав. Пенсійні виплати є єдиним її доходом. Неправомірними діями та неналежним виконанням своїх обов`язків працівником виконавчої служби по розблокуванню її пенсійної картки та в порушення ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» утримання 91% з її пенсійних виплат заборгованості їй завдано моральну шкоду. Зазначене призвело до порушення її психологічного та фізичного стану, внаслідок чого у неї стався гіпертонічний криз, було порушено її нормальний спосіб життя. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн.

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав заперечення на позов в яких зазначав, що до відділу державної виконавчої служби 08.03.2023 від стягувача, ОСОБА_2 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, до якої додано виконавчий лист № 201/1650/20 від 10.08.2022, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в сумі 4 524 грн. 18.05.2023 до відділу надійшла заяви про зняття арешту з коштів та стосовно законності дії державного виконавця ОСОБА_3 про накладання арешту на рахунок. Боржнику було роз`яснено що, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Згідно наданої довідки від 17.05.2023 року вих. № B34VOM4CLHSEBF71 з фінансової установи АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що рахунок НОМЕР_1 є рахунком, на який зараховується пенсійні виплати, та на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь яка виплата (переказ) ОСОБА_1 , проте інформація, що у боржника наявні рахунки з спеціальним режимом користування відсутні. Враховуючи вищевикладене у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з рахунку НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк». Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України, що набрав чинності від 15.03.2022 щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень під час воєнного стану» припиняється звернення стягнення на пенсію, таким чином державний виконавець Кірсанов С. Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не направляв до ПФУ постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 09.06.2023 року на рахунок відділу надійшли примусово списані грошові кошти у розмірі 4 428, 13 грн., які були перераховані стягувачу, того ж дня державним виконавцем Кірсановим С.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №71221369, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, якою одночасно скасовано заходи примусового виконання, тобто рішення суду виконано в повному обсязі. На адресу боржника Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неодноразово направляв вмотивовані відповіді про те, що дії державного виконавця вчинені з дотриманням вимог закону, порушення відсутні.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.03.2023 відкрито виконавче провадження № 71221369 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у сумі 4 524 грн.

08.03.2023 на підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника.

18.05.2023 до відділу надійшла заява про зняття арешту з рахунку на який надходять пенсійні виплати ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 17.05.2023 року вих. № B34VOM4CLHSEBF71, наданої АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що рахунок НОМЕР_1 є рахунком, на який зараховується пенсійні виплати, та на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь яка виплата (переказ) ОСОБА_1

08.06.2023 Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу ОСОБА_1 надано відповідь, що інформація про наявність у боржника рахунків з спеціальним режимом користування відсутня. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України, що набрав чинності від 15.03.2022 щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень під час воєнного стану» припиняється звернення стягнення на пенсію, таким чином державний виконавець Кірсанов С. Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не направляв до ПФУ постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до ст. ст. 19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст. 1174 цього Кодексу, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005р. у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Суд виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Позивач не залучив до участі у справі в якості співвідповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач ОСОБА_1 не реалізувала своє право на контроль в порядку виконання судових рішень відповідно до положень ст. ст. 447-453 ЦПК України.

Доказів, що державний виконавець діяв поза межами визначених, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», своїх процесуальних повноважень позивачем не надано.

Доказів завдання позивачу моральної шкоди відповідачем суду надано також не було.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом із тим, позивачем не було доведено ні факту завдання моральної шкоди, ні протиправності дій державного виконавця, ні та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, так як позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складений 08.05.2024.

Суддя Г.В. Бєсєда