Справа № 274/4887/24
Провадження № 2/0274/1274/24
22.07.2024 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості -
в с т а н о в и в :
Посилаючись на відповідні обставини, позивач просить стягнути з відповідача наведений розмір заборгованості та відшкодувати судові витрати.
08.07.2024 року адвокатом Чміль Ю.В. на адресу Бердичівського міськрайонного суду скеровано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу ( правову) допомогу з відповідача в розмірі 7000,00 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.06.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін ( а.с. 69-70).
Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який отримав 26.06.2024 року
Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.02.2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №201477600, розмір та валюта кредиту: 5713,46 грн; строк кредиту - 8 місяців (а.с.13-14).
Відповідно до п.2.1. договору про споживчий кредит за умовами належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standard, відкриває відновлювальну кредитну лінію . Пунктом 2.4. договору визначено, що за користування кредитною лінією, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі встановленому тарифами банку та на дату укладання угоди розмір процентної ставки становить 40 % річних по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки а банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% за день.
Пунктом 2.5 договору встановлено розмір процентної ставки в період дії пільгового періоду, який визначається Правилами, який становить 0,01 %річних.
24.03.2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого позивач прийняв право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, зазначеними у реєстрі боржників (а.с.6-10).
15.04.2024 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0415/2, однак так і не була виконана (а.с.58).
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування станом на день укладення договору визначались, зокрема, положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів» у частині, що не суперечитьЗакону України"Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» чинного на відповідний період.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції,чинній на час виникнення правовідносин) в забезпечення гарантування справедливості отриманих за результатами ініціювання виникнення кредитних правовідносин умов, визначалась необхідна для повідомлення та доведення споживачеві інформація по кредитуванню, зокрема, щодо суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Надаючи оцінку дослідженим доказам за їх окремим, а також взаємним охопленням, зокрема, Договору про надання споживчого кредиту, суд приходить до висновку про досягнення згоди учасниками договору істотних умов, характерних для кредитних правовідносин, фактичної обізнаності споживача з умовами кредитування на рівні та в обсязі, відповідному вимогам закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що у зв`язку з ухиленням позичальника від виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість.
У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк дії кредитної лінії, згідно п. 2.3 договору становить 3 роки. Останній платіж відповідачем вчинено 09.11.2020.
Тому, суд вважає необхідним виключити з суми заборгованості, визначеної розрахунком позивача, суму нарахованих відсотків з 15.02.2020 року, тобто після припинення строку кредитування.
Оскільки сторонами не забезпечено надання доказів на доведення іншого коректного обрахунку заборгованості з урахуванням відомостей про суму нарахувань та суми погашення заборгованості, на виконання завдань цивільного судочинства відповідний розрахунок виконується судом самостійно, що відповідає меті судового провадження, яке полягає в ухваленні справедливого та неупередженого рішення.
За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання, і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника».
Оскільки судом встановлено порушення з боку позичальника взятих на себе зобов`язань з повернення отриманої суми кредиту, що безпосередньо виявляє порушення прав кредитора, при цьому, право грошової вимоги правомірно набуто позивачем у справі, заявлений позов про стягнення суми заборгованості в частині фактично отриманих кредитних коштів, мотивованої судом, математична коректність якої стороною відповідача не спростована, підлягає до задоволенню.
За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу. Такі витрати стягуються у порядку визначеному ст.ст. 137, 141 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року, укладений позивачем з Адвокатським бюро «Юлії Чміль»; додаток № 1 до договору № 01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року з переліком послуг за договором та їх вартості; акт про надання правової допомоги від 27.06.2024 2024 року № 110до договору № 01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року, відповідно до якого вартість послуг складає 7000,00 грн .
Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 7000,00 грн. є завищеною.
Крім цього, суд зауважує, що вартість ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи за 2 год 3000,00 грн та складання позовної заяви у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками для суду 4000,00 грн, зазначені у акт про надання правової допомоги від 27.06. 2024 року № 110 до договору № 01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року, є завищеною, оскільки вказана заяви є типовою та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи із засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача сума судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 483,60 грн.
Керуючись ст. 12-13,76-81,89,247,258,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судовий збір в розмірі 483,60 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2024 року

Суддя: Т.М. Вдовиченко