Справа № 523/5576/24
Провадження №2/523/3372/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"29" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав роз`яснення, що все нерухоме майно, яке належало померлому перебуває під арештом. Позивач зазначає, що звернувшись до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) він отримав відомості, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 26807133 з примусового виконання судового наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси 2-н-3244/2009 від 03.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі: 2 721, 71 грн. в рамках якого було винесено постанову про арешт майна та заборону його відчуження. Позивач зазначає, що отримав виписку від ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо відсутності заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного позивач просить: зняти арешт з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладеного в рамках ВП № 26807133 з примусового виконання судового наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси 2-н-3244/2009 від 03.02.2010 року.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху з підстав не надання доказів щодо визначення підсудності, відповідно до положення ст. 30 ЦПК України.

На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем 10.04.2024 року (вх. № 12365) надано заяву про уточнення позовних вимог з визначенням кола учасників провадження та наданням доказів щодо обсягу нерухомого майна.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, разом з цим, 29.05.2024 року (18636) надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, згідно поданої заяви зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.47).

Представник відповідача ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до суду не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.46), про причини не явки суду не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи: Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.45), про причини не явки суду не повідомив, не подав письмових заперечень щодо позовних вимог.

Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, позивач надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, відповідач та третя особа повідомлені, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Суворовським районним судом м. Одеси 19.06.2009 року за заявою ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» було видано судовий наказ № 2-Н-3244/2009 року, згідно якого з ОСОБА_2 на користь стягувача стягнуто заборгованість в розмірі: 2 652,46 грн. та судового збору у розмірі: 69, 25 грн (а.с.13).

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна позивач зазначив, що після смерті його батька відкрилась спадщина, однак він, як спадкоємець отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, з підстав наявності арешту на майно, що належало спадкодавцю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 62 років, актовий запис № 247 (а.с.11).

Згідно листа Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 року вих. № 64323 встановлено, що на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження № ВП 26807133 з примусового виконання судового наказу № 2-Н-3244/2009 від 03.02.2010 року про стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості у сумі: 2 721, 71 грн., в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Також в листі зазначено, що відповідно до затверджених правил діловодства та архіву в а державної виконавчої служби, строк зберігання паперових матеріалів виконавчого провадження становить 3 роки. Станом на цей час відсутні матеріали виконавчого провадження, у зв`язку з цим Суворовський ВДВС не має можливості зняти арешт накладений постановою (а.с.14).

Також, судом встановлено згідно довідки особового рахунку, за адресою: АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за особовим рахунком НОМЕР_1 (а.с.15).

Отже, дослідивши документи щодо обставин накладення арешту а також документи щодо відсутності заборгованості за даним виконавчим провадження, суд не вбачає обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяження, яке було накладено в 2011 році.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 1 статті 30 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведеного вбачається дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

З інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 встановлено, що арешт, накладений постановою державного виконавця, не знятий.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, зокрема, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 4, 5 статті 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В рамках спірних правовідносин відсутні обставини, визначені частиною четвертою статті 59 Закону, а отже в даному випадку арешт має бути знятий виключно за рішенням суду.

Суд вважає доведеними обставини щодо відсутності правових підстав для тримання нерухомого майна позивача під арештом, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 26807133 від 28.04.2011 року Перший Суворовський ВДВС Главацьким Ю. В-11/75.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, накладення арешту на майно належного померлому ОСОБА_2 , обмежує позивача в його праві, як спадкоємця, на отримання свідоцтва про право власності після смерті батька.

Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність скасування такого арешту.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 95, 247, 259, 265, 280-283, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту- задовольнити.

Зняти арешт та оголошення заборони на його відчуження з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного в рамках ВП № 26807133 з примусового виконання судового наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси 2-н-3244/2009 від 03.02.2010 року (реєстраційний номер обтяження: 11301070).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.06.2024р.

Суддя: