КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3726/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 липня 2012 року у розмірі - 15 717, 19 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2012 року у розмірі - 15 717, 19 грн, а також судові витрати в сумі 2 102 грн.

В подальшому, в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявлю про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року та з урахуванням заяви про уточнення вимог від 11 грудня 2023 року просив поновити строк на звернення із даною заявою, оскільки отримав копію заочного рішення суду 18 жовтня 2023 року, а також переглянути вказане судове рішення з урахуванням доводів та обставин, що викладені у заяві про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 22 лютого 2022 року визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що подавав до суду першої інстанції належні докази відсутності у нього доходів за попередній календарний рік, а відтак суд протиправно відмовив у звільненні його від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» та повернув заяву про перегляд заочного рішення.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

29 квітня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ КБ «Приватбанк» - Гринихи Т.Ю., відповідно до якого не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її вимоги без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Так, представник позивача вказує, що стаття 136 ЦПК України передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від оплати судових витрат, враховуючи майновий стан особи.

Погоджується банк і з твердженням суду про те, що відомості з Державного реєстру платників податків не є достатнім доказом відсутності у відповідача доходів й доводи про скрутний матеріальний стан не підтверджено належними та допустимими доказами, адже відомості з Державного реєстру платників податків не свідчать про відсутність у відповідача інших джерел доходу.

ОСОБА_1 на апеляційний розгляд справи не з`явився та просив розглядати справу у його відсутність про що направив заяву що надійшла до апеляційного суду 27 травня 2024 року.

При апеляційному розгляді справи представник АТ КБ «Приватбанк» - Гриниха Т.Ю. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 липня 2012 року у розмірі - 15 717, 19 грн, а також судові витрати (а.с.1-78).

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2012 року у розмірі - 15 717, 19 грн, а також судові витрати в сумі 2 102 грн (а.с.97-100).

В подальшому, 14 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року (а.с.118-124).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху (а.с.126-128).

Залишаючи без руху подану ОСОБА_1 заяву, суд вказав, що як вбачається із змісту заяви, в ній відсутні посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, а міститься лише повідомлення про низький рівень доходів та обмежені можливості у працевлаштуванні за станом здоров`я, а також прохання перевірити обґрунтованість і правильність розрахунків, здійснених позивачем та зменшити суму заборгованості. Крім того, в заяві взагалі не зазначені обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву, а також посилання на відповідні докази. Також суд зазначив, що заявником не додано до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення суду документ, що підтверджує сплату судового збору або клопотання про звільнення від його сплати. Зазначено, що відповідачем не долучено до заяви її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. Натомість, на підтвердження надсилання копії заяви позивачу, долучено чек АТ «Укрпошта», зі змісту якого неможливо встановити що саме надіслано на адресу позивача.

В подальшому, ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення його заяви без руху, подав до суду уточнену заяву про перегляд заочного рішення (а.с.131-134).

Разом із вказаною вище заявою ОСОБА_1 надав копію заяви про перегляд заочного рішення для позивача, а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідно до яких за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року щодо ОСОБА_1 інформація про суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору в Державному реєстрі відсутня.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 22 лютого 2022 року визнано неподаною та повернуто (а.с.135-137).

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції уточнену заяву про перегляд заочного рішення, а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідно до яких за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року щодо ОСОБА_1 інформація про суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору в Державному реєстрі відсутня. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані відповідачем відомості не підтверджують наявність жодної з обов`язкових умов, вичерпний список яких визначений ст. 8 Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене та з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд вважав, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення. Оскільки недоліки поданої заяви усунуто не було, то суд першої інстанції повернув ОСОБА_1 подану заяву.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про повернення заяви не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року; "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Главою 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлено особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.

Форму заяви про перегляд заочного рішення, вимоги до її змісту, підписання, додатків, кількості копій визначають частини перша - сьома статті 285 ЦПК України. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина восьма статті 285 ЦПК України), яка регламентує порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Так, відповідно до положень статті 285 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі.

У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:

1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення;

2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобу зв`язку, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це;

4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;

5) клопотання про перегляд заочного рішення;

6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає.

До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, крім випадків, якщо така заява подається в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання заяви в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження.

До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення, а також до заяви, поданої особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції залишив подану ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення без руху й зазначив ряд недоліків, які мають бути усунуті відповідачем по справі.

Апеляційний суд встановив, що на виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 було надано уточнену заяву про перегляд заочного рішення, надано копію заяви для позивача, а також було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, на підтвердження чого надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідно до яких за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року щодо ОСОБА_1 інформація про суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору в Державному реєстрі відсутня.

Оскаржувана ухвала Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року мотивована тим, що відповідачем не було надано належним доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що апелянт не мав доходу за попередній календарний рік, що підтверджується відповідною інформацією відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для відмови відповідачу у звільненні його від сплати судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав.

Доступ до правосуддя охоплює низку людських прав, а саме: право на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, застосувавши положень ст. 185 ЦПК України, тобто з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року скасуватита направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв