ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/450/24

Провадження № 22-ц/4820/1382/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини і визначення способу участі батька у вихованні дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 травня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування (далі Орган опіки та піклування) про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини і визначення способу участі батька у вихованні дитини.

ОСОБА_3 зазначив, що з 16 січня 2018 року він перебував із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року. Від цього шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в побаченні та спілкуванні з дочкою, не допускає його до дитини. Позивач працює, бажає приймати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею, а неправомірна поведінка ОСОБА_1 порушує його права та не відповідає інтересам дитини.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визначити спосіб його участі у вихованні дочки ОСОБА_4 шляхом встановлення систематичних побачень із дитиною кожну першу та третю суботу, кожну другу і четверту неділю місяця за місцем його проживання у с. Копачівка, Хмельницького району, Хмельницької області, та спільного з дитиною відпочинку у період його відпустки без присутності матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачення з 9 до 19 години у кожну першу та третю суботу та з 9 до 19 години у кожну другу і четверту неділю кожного місяця за місцем проживання батька без присутності матері та з можливістю спільного з дитиною відпочинку у період щорічної відпустки батька загальною тривалістю до 10 днів без присутності матері в проміжки часу з 9 години до 19 години.

В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що такий порядок участі ОСОБА_3 у вихованні дочки буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її всебічному, гармонійному розвитку та вихованню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4 за погодженням між сторонами (батьками) та у присутності матері, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини. При цьому ОСОБА_1 послалася на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлені судом першої інстанції способи участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_4 не відповідають інтересам дитини та правовим нормам. Суд першої інстанції не врахував неправомірну поведінку позивача та негативне ставлення дитини до нього, висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 16 січня 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю. ОСОБА_3 проживає окремо від дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування про порядок участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , затвердженого рішенням від 27 березня 2024 року №194 (а.с. 57-62) слід встановити такий порядок участі батька у спілкуванні з дитиною: години, дні, місце побачень за згодою батьків, в присутності матері, спільний відпочинок з можливістю виїзду до баз відпочинку та оздоровлення дитини; відвідування дитячих розважальних комплексів, ігрових центрів для дітей, атракціонів і парків, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).

Відповідно до статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-ІІІ) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону №2402-ІІІ).

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Із положень статті 153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В силу статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як передбачено статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частиною другою статті 159 СК України с уд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, пункт 135, ECHR 2010).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, пункт 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, пункт 100, ECHR, 16 липня 2015 року).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.

Зібрані докази вказують на те, що малолітня ОСОБА_4 проживає окремо від свого батька ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 характеризується позитивно та забезпечений постійним житлом. Позивач цікавиться життям дочки, виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати активну участь у вихованні дитини.

Отже, ОСОБА_3 має право на спілкування з дочкою та участь у її вихованні.

Визначаючи способи участі ОСОБА_3 у вихованні дочки, суд першої інстанції взяв до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, вік та стан здоров`я дитини, прихильність дочки до ОСОБА_3 . При цьому суд обґрунтовано виходив з того що побачення батька з дочкою можуть відбуватися без присутності матері дитини.

Установлений судом порядок спілкування батька з дочкою відповідає найкращим інтересам дитини, є обґрунтованим і справедливим. Водночас суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні дочки.

Встановлені судом спосіб і порядок участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_4 не узгоджуються з висновком Органу опіки та піклування про розв`язання спору від 27 березня 2024 року (а.с. 57-62).

Суд першої інстанції правомірно не погодився з цим висновком, оскільки він не є достатньо обґрунтованим і не відповідає інтересам дитини.

Посилання ОСОБА_1 на неправильність установлених судом способу та порядку участі ОСОБА_3 у вихованні дочки суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Андрущенко О.Ю.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48