Справа № 296/4563/24
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

"03" червня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Петровська М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження, -

встановив:

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Янчук Максим Олександрович звернувся до суду із вказаним позовом та просить встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 на невизнаній, Державою Україна, території Північний Кіпр Турецької Республіки, в м. Са: дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; матір ОСОБА_1 , громадянка України; батько ОСОБА_3 , громадянин України; підстава запису відомостей про батька дитини - частина перша статті 135 СК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), cправи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перевіряючи матеріали заяви на відповідність вимогам статей 175, 177, 183, 293, 315-318 ЦПК України, суд дійшов висновку, що подана заява не відповідає вимогам Кодексу, виходячи з наступних підстав.

Згідно п.5 ч.3 ст.175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

За змістом абз.1 п.4 розділу II «Загальні норми державної реєстрації актів цивільного стану » глави 1 «Загальний порядок державної реєстрації актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року (далі Правила № 52/2), передбачено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених в абзаці першому цього пункту, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Пунктом 6 розділу II глави 1 Правил № 52/2 передбачено, що документи, складені іноземною мовою, подаються для державної реєстрації актів цивільного стану разом з їх перекладами на українську мову, засвідченими в установленому порядку.

Виходячи зі змісту вказаних норм, встановлення судом факту народження особи в певний час в певному місці провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт народження у передбаченому чинним законодавством порядку.

Таким чином, зверненню до суду із заявою про встановлення факту народження особи у певний час має передувати звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження особи.

Отже заявниці необхідно надати суду докази відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яка підтверджує неможливість реєстрації народження дитини.

Відповідно до положень ч.7 ст.43 ЦПК України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Аналогічне положення міститься в ч.1 ст.177 ЦПК України, згідно якої, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Всупереч вищевказаним вимогам, до заяви, сформованої через підсистему "Електронний суд", представником заявниці не додано доказів надсилання до електронного кабінету заінтересованої особи копії заяви з додатками.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

За змістом ч.1-3 ст.9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Отже, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до статті 79 Закону України «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Аналогічні положення викладені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012.

Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Нотаріус засвідчує справжність підпису перекладача на перекладі тексту документа за правилами, передбаченими пунктом 6 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпис перекладача на нотаріальному документі виконується ним власноручно у присутності нотаріуса. При засвідченні справжності підпису перекладача, нотаріусу необхідно встановити особу перекладача, а також його кваліфікацію.

У Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прямо не вказано, яким кваліфікаційним вимогам повинен відповідати перекладач, а лише зазначено, що перекладач разом з документом, який встановлює його особу, повинен надати документ, що підтверджує його кваліфікацію.

Для перекладу надаються оригінали документів або їх нотаріально засвідчені копії. Документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, що подаються для засвідчення вірності перекладу або засвідчення справжності підпису перекладача, повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, пронумеровані і скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

Переклад робиться з усього тексту документа, в тому числі з печатки і штампу. Найчастіше переклад виконується на окремому аркуші чи аркушах. Він прикріплюється до оригіналу документа, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса та його печаткою.

Суд звертає увагу на те, що представником заявниці до поданої заяви додано копії документів, складених іноземною мовою, переклад яких, як такий, що подається до суду, не засвідчено у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, слід залишити без руху із встановленням заявниці строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- доказу відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яка підтверджує неможливість реєстрації народження дитини;

- належним чином оформлених копій документів, доданих до заяви, які складені іноземною мовою (з урахуванням висновків суду у цій ухвалі);

- доказів направлення до електронного кабінету заінтересованої особи копії заяви з додатками.

Керуючись статтями 175-177, 185, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження - залишити без руху.

Заявниці усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі якщо недоліки заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заяву буде повернуто заявниці.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя М. В. Петровська