Справа № 156/245/24 Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є.
Провадження № 22-ц/802/600/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АртемідаФ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») 27 лютого 2024 року звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований тим, що 01 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі ТОВ «ФК «Форза»)та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6 на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором) Заяви-формуляра про акцептування оферти від 01 квітня 2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Пролонгація за Договором позики № 6 від 01 квітня 2021 року була здійснена 15 квітня 2021 року на строк 14 днів, що підтверджується Додатком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6.1 від 15 квітня 2021 року. Вказав, що кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору позики, натомість відповідач не повернув отримані кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за договором позики № 6. Зазначив, що 30 листопада 2021 року право вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6 перейшло від ТОВ «ФК «Форза» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за відповідним договором факторингу. Станом на 23 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 6 становить 33 010 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10000 грн; заборгованість по відсотках 1760 грн; заборгованість по прострочених відсотках за користування 21 250 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6 від 01 квітня 2021 року в розмірі 33 010 грн та судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики № 6 від 01 квітня 2024 року в розмірі 33 010 грн, 2422,40 грн судового збору, 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими і такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що він не укладав кредитний договір з позивачем. Вказав, що подавав відзив на позовну заяву, однак суд першої інстанції не надав йому належної оцінки. Просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі 01 квітня 2021 року укладено кредитний договір № 6. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн, поточний/картковий рахунок № НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору.

На умовах договору позики (п. п. 1.6) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 10 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15 квітня 2021 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,99 %, від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка), а у разі пролонгації договору позики, процентна ставка після пролонгації: 1.2% в день відсотки за користування коштами у разі неповернення коштів після закінчення строку пролонгації - 2,5% в день (п. 5.9).

На ім`я ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_1 IBAN НОМЕР_2 . З виписки по рахунку ОСОБА_2 за 01 квітня 2021 слідує, що цього дня на його рахунок зараховано переказ на суму 10 000 грн. Встановлено факт користування відповідачем коштами.

30 листопада 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до умов якого до позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги на суму 11 760,00 грн., з яких 10 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 760 грн. - сума заборгованості за відсотками, до відповідача за кредитним договором № 6 від 01 квітня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 листопада 2021 року.

З виписки з особового рахунку відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" стверджуєься про невиконання ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору не повернуто 11 760 грн, з яких 10 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 1760 грн заборгованість по відсоткам. Відповідачу також нараховано прострочені відсотки за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 21 250 грн за період з 01 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. На поштову адресу боржника було 06 грудня 2021 року відправлено повідомлення про зміну кредитора і вимогу про погашення заборгованості. Будь-які належні докази про погашення відповідачем частково або у повному обсязі заборгованості за Договором позики № 6 у матеріалах справи відсутні.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді .

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір позики між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду, який використано для підтвердження підписання договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Після укладення 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу № 20211130-Ф/1, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6 та вимогу, у якій просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 11760 грн у строк до 06 червня 2022 року за поданими реквізитами. Суд апеляційної інстанції розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по договору.

Доводи скарги відповідача про те, що будь-яких договорів із позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» він не укладав, не спростовує того факту, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 6 від 01 квітня 2021 року був укладений між ТОВ «ФК «Форза» (первісним кредитором) та відповідачем ОСОБА_1 . Будь-яких доказів на спростування цієї обставини відповідача ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду не подав. Відповідач був вільним в укладенні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом відповідні документи.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

До позивача перейшло право вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Форза» за кредитним договором і він має право на пред`явлення позову.

Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі № 775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов п. п. 1.6.2, 1.6.3, 1.6.9, 1.6.10, 1.7 Договору, строк дії Договору становить 15 днів, з 01 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року; упродовж вказаного періоду діє пільгова процентна ставка 0,80%; орієнтовна вартість кредиту складає 11200 грн, з яких відповідно до п. 2 Договору 10 000 грн тіло кредиту, 1200 грн сума процентів. За п. п. 1. 6. 7 , 1. 6. 8 Договору, процентна ставка після пролонгації становить 1,2% в день, базова процентна ставка 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача в свою користь 1760 грн заборгованості з процентами, вказуючи що саме така сума процентів була набута ним за Договором факторингу. Також зазначено, що проценти за користування кредитом нараховано за період з 01 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року за ставкою 0,8% в день в сумі 1200 грн, а в подальшому у зв`язку з пролонгацією на підставі додатку до договору від 15 квітня 2021 року за період з 16 квітня 2021 року по 29 квітня 2021 року за ставкою 1, 2% в день на загальну суму 1680 грн.

Відповідно до п. 5.9 Договорів про надання позики після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5% в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що пролонгація за Договором позики № 6 від 01 квітня 2021 року була здійснена 15 квітня 2021 року на строк 14 днів, оскільки Додаток до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6.1 від 15 квітня 2021 року не підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, як це було зроблено під час укладення договору та додатку до договору 01 квітня 2021 року. Ця обставина виключає можливість нарахування процентів у період з 16 квітня 2021 року по 29 квітня 2021 року за ставкою 1,2% на день, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів пролонгації договору на цей період.

Одночасно із цим, позивач не надав доказів часткового погашення відповідачем заборгованості по процентах. В матеріалах справи також відсутній розрахунок заборгованості по процентах на суму 1760 грн, про стягнення яких просить позивач, що виключає можливість установити порядок нарахування такої суми. Зважаючи на зазначене, підстав для стягнення процентів у розмірі 1760 грн колегія суддів не встановила, а тому, враховуючи вимоги п. 2 договору та обумовлений графік платежів, до стягнення підлягає 1200 грн процентів за період з 01 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року, що нараховані за ставкою 0,8 % на день від суми кредиту (п. 1.6.9 Договору).

Звертаючись до суду, позивач, окрім заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн та заборгованості по відсотках 1760 грн, також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках 21 250 грн, які нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 23 лютого 2023 року із застосуванням відсоткової ставки 2,5 % на день, що обумовлено п. 5. 9 Договору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції на вказані вище положення закону уваги не звернув та, задовольняючи вимогу позивача про стягнення донарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі положень п. 5. 9 Договору, не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду у подібних справах.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника нарахованої після настання строку виконання основного зобов`язання прострочених відсотків в розмірі 21 250 грн. З відповідача в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6 в розмірі 11 200 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість по відсотках 1200 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено частково (33,93%), вимоги апеляційної скарги задоволено на 66,07%. Позивачем сплачено 2422 грн судового збору за подання позовної заяви, відповідачем 3633 грн судового збору за подання апеляційної скарги. У зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, з відповідача належить до стягнення 821,78 грн судового збору, а з позивача в користь відповідача 2400 грн, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача в користь відповідача 1578,22 грн судового збору. Апеляційна скарга не містить заперечень щодо визначеного судом першої інстанції розміру витрат позивача, понесених ним на професійну правничу допомогу (2500 грн), тому колегія суддів залишає рішення суду в цій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики № 6 від 01 квітня 2021 року в розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» в користь ОСОБА_1 1578 (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) гривень 22 к. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді