Справа №403/328/24 провадження № 2-н/403/53/24
У Х В А Л А

15 липня 2024 року с-ще Устинівка

Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області Атаманова С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на двох дітей,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання двох дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня реєстрації заяви до досягнення дітьми повноліття, а після досягнення ОСОБА_3 повноліття стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини.

Вивчивши подану ОСОБА_1 заяву про видачу судового наказу з доданими до неї документами, встановлено, що заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Враховуючи, що нормами Розділу ІІ ЦПК України «Наказне провадження» не передбачено залишення без руху заяви про видачу судового наказу у разі виявлення недоліків останньої, застосуванню у даному випадку підлягають положення ст.185 ЦПК Українищодо залишення без руху позовної заяви за аналогією закону.

За змістом ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони грунтуються.

Ст.161 ЦПК України визначений перелік вимог, за якими судовий наказ може бути видано, в тому числі, і щодо стягнення аліментів.

Так, п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, вимога заявника ОСОБА_1 щодо розміру аліментів, які мають стягуватись на її користь на утримання двох дітей - в частині від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не відповідає змісту передбаченої п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України вимоги, за якою судом може бути виданий судовий наказ, з огляду на не зазначення ОСОБА_1 у поданій до суду заяві того, що розмір аліментів на двох дітей не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд не може на власний розсуд тлумачити зміст заяви про видачу судового наказу, а визначення змісту вимоги, передбаченої п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України щодо стягнення аліментів, є виключно правомочністю заявника ОСОБА_1 ..

Крім того, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

За змістом ч.5 ст.183 СК України право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї чверті на одну дитину має той із батьків або законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, законом визначена можливість видачі судового наказу лише за заявою того з батьків (матері або батька), разом з яким дитина проживає.

На підтвердження обставини проживання двох дітей із заявником ОСОБА_1 , як матір'ю, останньою додано до заяви про видачу судового наказу копію довідки відділу «Центру надання адміністративних послуг» від 28 червня 2024 року за №07/13/303, з якого вбачається реєстрація за адресою: АДРЕСА_1 виключно заявника ОСОБА_1 ..

На підтвердження проживання разом із заявником двох малолітніх дітей до заяви про видачу судового наказу додані копії довідки, виданої Седнівським старостинським округом від 03 липня 2024 року про те, що по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 проживають син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , а також довідки Служби у справах дітей Устинівської селищної ради від 08 липня 2024 року про те, що на вихованні заявника перебувають двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Разом з тим, згідно з нормами ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.3 ст.29 ЦК України).

Відповідно до пунктів 5, 8 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (чинних на дату народження дітей), батьки або інші законні представники зобов'язані були зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. За бажанням батьків чи одного з них документи для реєстрації місця проживання новонародженої дитини могли бути подані через органи державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Реєстрація місця проживання новонародженої дитини могла здійснюватися також через органи соціального захисту населення на підставі даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.

Отже, на підтвердження обставини проживання двох малолітніх дітей разом із заявником, як матір'ю, ОСОБА_1 необхідно додати до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів довідку (або її копію) про реєстрацію їх місця проживання за однією адресою з нею, тобто по АДРЕСА_1 , оскільки інші надані заявником докази не є налаженими на підтвердження вказаної обставини.

Враховуючи необхідність виконання заявником вимог п.п.4, 5 ст.163 ЦПК України, подана нею заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

При цьому усунення недоліків заяви про видачу судового наказу полягає у складанні нової заяви про видачу судового наказу із зазначенням в ній вимоги, що має чітко відповідати змісту п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, а також поданні до суду доказу спільного проживання двох малолітніх дітей разом із заявником ОСОБА_1 , який наведено у цій ухвалі вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 161, 163, 185, 258, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на двох дітей - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз'яснити заявнику, що у разі виконання нею вимог ст.163 ЦПК України відповідно до цієї ухвали суду, заява про видачу судового наказу вважатиметься поданою в день її первісного подання до суду.

Якщо заявником не будуть усунуті недоліки заяви про видачу судового наказу у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала не підлягає апеляційному оскарженню .

Суддя С.Ю.Атаманова