Провадження №2/225/337/2024
Справа №225/1188/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

Дзержинський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Качаленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача Саєнка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначає наступне.

09 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис (реєстровий № 90956), на підставі якого приватним виконавцем Олійником О.І. 10.06.2021 року було відкрите виконавче провадження (ВП № 65757614) про стягнення з «боржника», яким є позивач ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 32526,77 грн. (зазначене виконавче провадження під час примусового виконання було передано від приватного виконавця Олійник О.І. до приватного виконавця Нордіо В.В. згідно до постанови про прийняття виконавчого провадження). Про існування зазначеного виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження позивачу стало відомо після надходження повідомлення від обслуговуючого банку про арешт банківського рахунка. При цьому будь-яких кредитних, фінансових відносин між позивачем та ТОВ «Сіті Фінанс» не існує взагалі, про існування та розмір заборгованості Відповідач його не інформував, будь-яких документів на згоду про розмір заборгованості позивач не підписував. За допомогою застосунку «ДІЯ» було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження 65757614 з ідентифікатором доступу. Через систему АСВП було отримано постанову про арешт коштів боржника; постанова про передачу виконавчого провадження від 07.07.2023 року. Виконавчий напис нотаріуса до системи АСВП завантажений не був, тому ознайомитись з ним не виявилось можливим.

Вважає, що виконавчий напис вчинено із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. при вчиненні виконавчого напису від 09.04.2021 року за реєстровим номером №90956 на кредитному договорі не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, яким чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Також позивач вважає, що не доведеним залишається питання, які саме документи були наданні стягувачем нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, та чи відповідають ці документи вимогам чинного законодавства. Позивач ніколи не підписував кредитні договори у нотаріуса, тобто у відповідача відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір. Просить визнати виконавчий напис №90956, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. 09.04.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, надав заяву зі змісту якої встановлено, що представник відповідача не заперечує проти ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з цим, заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а також судового збору, з огляду на те, що позов стосується кредитних правовідносин, і згідно Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Відтак, представник відповідача вважає, що існують підстави для повернення суми сплаченого судового збору позивачу з Державного бюджету і не підлягає стягненню з відповідача. Щодо витрат з надання правової (правничої) допомоги зазначив, що дані витрати не підтверджені документально і вказана позивачем сума 5000 грн. є завищеною та необґрунтованою, а тому просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, вважає,що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. від 10.06.2021 року було відкрито виконавче провадження №65757614 виконавчим написом №90956 виданого 09.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 32526,77 грн.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області 07.07.2023 виконавче провадження №65757614 передано приватному виконавцю Нордіо В.В., 14.05.2024 постановою накладено арешт на кошти боржника.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат».

Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.

Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

- оригінал нотаріально посвідченої угоди;

- документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Як встановлено судом, не було нотаріально посвідченої угоди у спірних відносинах, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Доказів іншого суду не надано.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17.

Отже, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Крім того, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду №758/14854/20 від 10 листопада 2021 року.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, сплачений позивачем при пред`явленні позову в розмірі 968,96 гривень та судовий збір, сплачений позивачем за заяву про забезпечення позову, яку задоволено судом, в розмірі 484,48 гривень.

Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що до даного спору підлягають застосуванню положення частини 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі чого споживачі за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав звільняються від сплати судового збору, з огляду на таке.

Предметом спору у позовній заяві є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат`та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Враховуючи вищенаведене на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, норми ЗУ «Про захист прав споживачів» автоматично не поширюються.

Позивач у позові зазначає, що будь-яких кредитних, фінансових відносин між Позивачем та ТОВ СІТІ ФІНАНС не існує взагалі, про існування та розмір заборгованості Відповідач його не інформував, будь-яких документів на згоду про розмір заборгованості Позивач не підписував. Про існування зазначеного виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження Позивачу стало відомо після надходження повідомлення від банку про арешт банківського рахунка.

При цьому, відповідач не надає жодних доказів того, що із позивачем є договірні кредитні відносини, не зазначає жодних доводів та доказів того, на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягає порушення прав позивача як споживача.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду по справі № 638/6060/18 від 12.08.2020р.

Тому, положення Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не розповсюджується, оскільки предметом спору є правомірність вчинення виконавчого напису.

Так, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» - цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язку найманого працівника.

Зі змісту позову встановлено, що предметом спору не є укладання будь-яких договорів щодо придбання, замовлення, використання або щодо наміру придбання чи замовлення продукції, у зв`язку з чим, у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», у зазначених спірних правовідносинах, позивач по справі не є споживачем.

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За пунктом 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

З системного аналізу положень вищезазначених законів вбачається, що Закон чітко розмежовує, що від сплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Таким чином спірні правовідносини у справі виникли з приводу оскарження дій стягувача і нотаріуса щодо стягнення заборгованості, а не з питань захисту права споживачів. Тобто у зазначених правовідносинах позивач не є споживачем, а виступає, як боржник за виконавчим написом.

Оскільки відповідач не визнав позов повністю, а лише частково, то ст.142 ЦПК у даному випадку не підлягає застосуванню.

Тому у відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, сплачений позивачем при пред`явленні позову в розмірі 968,96 гривень та судовий збір, сплачений позивачем за заяву про забезпечення позову, яку задоволено судом, в розмірі 484,48 гривень.

Суд відмічає, що відповідач не є належним заявником стосовно питання про повернення сплаченого судового збору позивачеві, оскільки відповідач фактично сам не сплачував такий збір.

Натомість навіть у випадку, якщо позивач був звільнений судом від сплати судового збору, згідно ч.6 ст.141 ЦПК - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Представник позивача просив також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представник відповідача просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу з посиланням на те, що дані витрати не підтвердженні документально та є значно завищеними.

Суд зазначає, що відповідно до наданого договору про надання правової допомоги №76 від 11.07.2024, квитанції від 15.07.2024, позивачем сплачено на рахунок адвоката 5000,00 грн. за послуги згідно з договором про надання правової допомоги №76 від 11.07.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає, що стороною позивача документально підтверджено надання правової допомоги, вартість якої в сумі 5000 грн. є співрозмірною зі складністю справи та виконаним адвокатом роботам.

Суд не вважає спроможними доводи відповідача щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу із посиланням на аргументи, що судова практика у справах такої категорії є сталою та адвокат не витрачав багато часу та зусиль для підготовки для звернення до суду. За такою логікою відповідача, який також знає сталу практику в справах зазначеної категорії, його звернення до нотаріуса, завідомо за відсутності належних документів, може розцінюватися взагалі як зловживання правами, оскільки він наперед передбачав перспективу скасування такого виконавчого напису.

Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи, що позов задовольняється повністю, за надання правничої допомоги адвокатом Саєнко О.М. на користь позивача з відповідача слід стягнути 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263-265,380-382 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача Саєнка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню -задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 09.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною реєстровий №90956 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 32526,77 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі в розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн. 44 коп.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.В. Качаленко