Провадження № 2/202/1676/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кіблицька Д.А.,

за участю секретаря Савич В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позову зазначено, що Дніпровська міська рада є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається із: 1- коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 кладова, 5 житлова кімната; житлова площа квартири 12,5 кв.м., загальна площа квартири 21,2 кв.м.

27 березня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки номер 132 відповідно до якого ОСОБА_5 як Іпотекодавець передала, а ОСОБА_4 як Іпотекодержатель прийняв у іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Іпотека вчинена між сторонами є засобом забезпечення повернення Іпотекодавцем ОСОБА_5 , Іпотекодержателю ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 159 000, 00 грн., згідно Договору позики, що укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, 05 квітня 2021 року. Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем Максимом Олексійовичем та зареєстровано у реєстрі.

В подальшому 05 квітня 2021 року укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до умов якого ОСОБА_4 як Іпотекодержатель прийняв у особисту приватну власність нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем Максимом Олексійовичем та зареєстровано у реєстрі за номером 140. На підставі даного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., зроблено запис № 41334124, що встановлює (посвідчує) право власності на квартиру, яке розташована за адресою, АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Далі, 21 січня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі продажу квартири відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність покупця ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 приймає та зобов`язується оплатити квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстровано у реєстрі за номером 3-49.

Продовжуючи незаконне відчуження квартири, 05 серпня 2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність покупця ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстровано у реєстрі за номером 3-394 від 05.08.2022.

У тексті Договору іпотеки, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем Максимом Олексійовичем відображено зокрема інформацію про те, що Іпотекодавець ОСОБА_5 є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 грудня 1997 р. виконкомом міської Ради народних депутатівм. Дніпропетровська згідно розпорядження № 1/4345-97 від 03 грудня 1997р. Право власності зареєстровано КП ДМБТІ та записано в реєстрову книгу №238п-90.

Відповідно до листа департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.01.2023 № 3/9-183, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадян шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Розпорядженням органу приватизації від 03.12.1997 № 1/4345-97 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У листі департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зазначено, що у реєстрі об`єктів комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 є запис про житловий будинок літ. А-9, загальною площею 5990,8 кв. м.

Таким чином власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 в особі Дніпровської міської ради, а зазначене майно вибуло із власності Позивача поза його волею.

Дніпровською міською радою було сформовано е-Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, згідно якої вартість квартири АДРЕСА_1 становить 669335, 72 грн.

Згідно договору купівлі продажу від 21.01.2022 року відповідно до якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 спірну квартиру АДРЕСА_1 , вартість визначена у розмірі 84000,00 грн.

Таким чином, існує факт заниження оціночної вартості майна, а точніше продажу нерухомості за ціною істотно нижче ринкової, тобто не дотримано вимоги та стандартів оцінки об`єкта нерухомості.

У зв`язку з чим представник Дніпровської міської ради звернувся до суду задля захисту порушених прав та просить витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

15.12.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що твердження позивача про існування факту заниження ринкової вартості нерухомості не мають підстав, адже відповідно до розписки від 05.08.2022 року ОСОБА_6 отримала 13700,00 доларів США від ОСОБА_3 за продаж квартири. Окрім цього зазначила, що матеріали справи не містять належним доказів на підтвердження того, що виконавчому комітету ДМР або ДМР було передано державою у комунальну власність квартиру АДРЕСА_1 . Також зазначила, негативні наслідки втручання в право на мирне володіння майном є непропорційним визначеним цілям позивача. Посилання позивача на рішення № 46 від 27.11.1991, а також рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 58/57 "Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП "ЖИЛСЕРВІС-14" ДМР з Додатком 4 як на підставу передання державою у комунальну власність квартири АДРЕСА_1 не заслуговує на увагу з огляду на те, що воно не містить інформацію стосовно саме квартири АДРЕСА_5 .

Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступного висновку.

27 березня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки номер 132 відповідно до якого ОСОБА_5 як Іпотекодавець передала, а ОСОБА_4 як Іпотекодержатель прийняв у іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Іпотека вчинена між сторонами є засобом забезпечення повернення Іпотекодавцем ОСОБА_5 , Іпотекодержателю ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 159 000, 00 грн., згідно Договору позики, що укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, 05 квітня 2021 року. Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем Максимом Олексійовичем та зареєстровано у реєстрі.

В подальшому 05 квітня 2021 року укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до умов якого ОСОБА_4 як Іпотекодержатель прийняв у особисту приватну власність нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем Максимом Олексійовичем та зареєстровано у реєстрі за номером 140. На підставі даного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., зроблено запис № 41334124, що встановлює (посвідчує) право власності на квартиру, яке розташована за адресою, АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Далі, 21 січня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі продажу квартири відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність покупця ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 приймає та зобов`язується оплатити квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстровано у реєстрі за номером 3-49.

05 серпня 2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність покупця ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстровано у реєстрі за номером 3-394 від 05.08.2022.

Відповідно до листа департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.01.2023 № 3/9-183, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадян шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Розпорядженням органу приватизації від 03.12.1997 № 1/4345-97 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 1. 7. рішення Дніпровської міської ради від 21.12.2016 № 33/17 "Про затвердження Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради зі змінами та доповненнями департамент є органом приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

У листі департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зазначено, що у реєстрі об`єктів комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: просп. Слобожанський, буд. 129 є запис про житловий будинок літ. А-9, загальною площею 5990,8 кв. м.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Цивільним кодексом України передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

З наданих позивачем документів, а також з рішення № 46 від 27.11.1991, а також рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 58/57 "Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП "ЖИЛСЕРВІС-14" ДМР з Додатком 4, вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , перебувала у комунальній власності Дніпровської міської ради. Посилання представника відповідача на те, що вказані рішення не заслуговують на увагу адже, вони не містять інформацію стосовно саме квартири АДРЕСА_5 є безпідставні адже, в у вищевказаних документах зазначений квартирний будинок в цілому, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_5 , а не окремо квартирні приміщення.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Як зазначено представником позивача, вибуття майна із комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює в подальшому на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передати його у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, тому повернення такого майна у власність територіальної громади відстоює суспільний інтерес.

Суд не бере до уваги надану представником відповідача розписку, згідно якої зазначено, що ОСОБА_6 отримала 13700 доларів США від ОСОБА_3 за продану квартиру адже, неможливо встановити її достовірність, оригінал для огляду надано не було.

Враховуючи вказане вище рішення міської ради щодо передачі будинку до комунальної власності, та враховуючи факт реєстрації права власності на таке приміщення за відповідачем, наявні підстави для витребування майна в користь позивача.

Повернення у комунальну власність квартири, безпідставно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо витребування спірної квартири від відповідача як останнього набувача, на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 10040,04 гривень.

Керуючись ст.ст. 15, 203-204, 215, 216, 316, 317, 319, 321, 328,330, 386-388 ЦК України ст.ст.1-5, 10, 12, 13, 76-89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , складається із: 1- коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 - кладова, 5 - житлова кімната; житлова площа квартири 12,5 кв.м., загальна площа квартири 21,2 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради () витрати по сплаті судового збору у розмірі 10040,04 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Д.А. Кіблицька