Постанова

Іменем України

20 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 333/395/22

Провадження № 61-9753св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В. - розглянув у порядку письмового провадження матеріали справи за скаргою на бездіяльністьдержавної виконавиці

за участю

скаржниці - ОСОБА_1 (далі - скаржниця),

державної виконавиці Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі (далі - Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі) Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_2 (далі - державна виконавиця),

заінтересованих осіб - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_3

за касаційною скаргою скаржниці на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року, постановлену суддею Наумовою І. Й., і постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Громадянка заборгувала гроші за кредитним договором. Суд стягнув із неї відповідний борг на користь кредитора. Для виконання судового рішення відкрили виконавчі провадження, у яких ця громадянка є боржницею. Через відсутність у неї майна, на яке можна було б звернути стягнення, державний виконавець повернув стягувачу виконавчий документ. Останній повторно на виконання не надходив. Боржниця не виконала судове рішення, але подала до суду скаргу на бездіяльність державної виконавиці, бо остання відмовилася зняти арешт і заборону відчуження всього нерухомого майна боржниці.

2. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні скарги. Вважали, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Саме із його закінченням, а не з поверненням виконавчого документа стягувачеві пов`язана можливість зняття арешту з майна та заборони відчуження останнього.

3. Боржниця із судовими рішеннями не погодилася. У касаційній скарзі стверджувала, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок Верховного Суду, згідно з яким закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа є стадією завершення виконавчого провадження, після якої ніякі інші дії державний виконавець не вчиняє.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи повинен виконавець, який через відсутність майна, на яке можна звернути стягнення, повернув виконавчий лист стягувачу, обов`язок зняти арешт, накладений на майно боржника? Відповідь на це питання негативна. Тому касаційну скаргуслід залишити без задоволення.

(2) Зміст скарги на бездіяльність державної виконавиці

5. 18 січня 2022 року скаржниця звернулася до суду зі скаргою, у якій просила:

5.1. Визнати неправомірною бездіяльність державної виконавиці щодо незняття арешту зі всього невизначеного нерухомого майна скаржниці, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (запис про обтяження № 13146075 від 22 жовтня 2012 року), при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

5.2. Визнати неправомірною бездіяльність державної виконавиці щодо незняття арешту зі всього невизначеного нерухомого майна скаржниці (запис про обтяження № 13146086 від 22 жовтня 2022 року), при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

5.3. Визнати незаконною відмову у скасуванні арештів майна скаржниці, накладених у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3.

5.4. Зняти арешт і заборону відчуження всього невизначеного нерухомого майна скаржниці, накладених у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 13146075 від 22 жовтня 2022 року) і № НОМЕР_3 (запис про обтяження № 13146086 від 22 жовтня 2022 року).

6. Мотивувала вимоги так:

6.1. На виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі перебував виконавчий документ № 2-157, виданий 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ «Промінвестбанк» 26 179,79 доларів США та 58 665,99 грн боргу. На підставі вказаного виконавчого документа 14 серпня 2012 року відкрили виконавче провадження № НОМЕР_2. З метою забезпечення виконання рішення суду 22 жовтня 2012 року на майно скаржниці наклали арешт згідно з постановою № НОМЕР_2. 4 листопада 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV). Повторно виконавчий документ на виконання не надходив.

6.2. На виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі перебував виконавчий документ № 2-157, виданий 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ «Промінвестбанк» 223,13 доларів США та 304,08 грн. На підставі вказаного виконавчого документа 14 серпня 2012 року відкрили виконавче провадження № НОМЕР_3. З метою забезпечення виконання рішення суду 22 жовтня 2012 року на майно скаржниці наклали арешт згідно з постановою НОМЕР_2. 4 листопада 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Повторно виконавчий документ на виконання не надходив.

6.3. 29 листопада 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна скаржниця дізналася про накладення 22 жовтня 2012 року арешту на все невизначене її майно у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3.

6.4. 14 грудня 2021 року скаржниця через представника звернулася до начальника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про скасування арешту. 20 грудня 2021 року у листі-відповіді № 81881-18.3-34 їй повідомили, що виконавчі провадження № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 завершені згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, тому підстави для зняття арештів немає.

6.5. На адвокатський запит представника скаржниці Комунарський районний суд м. Запоріжжя повідомив, що дублікат виконавчого листа № 2-157 не видавав, заяви про видачу дублікатів виконавчих листів до суду не надходили. Виконавчий документ № 2-157 від 31 травня 2012 року, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя, 4 листопада 2013 року повернули стягувачу, який повторно не подав його для виконання, а строк для цього сплив. Тому необхідність у забезпеченні виконання рішення суду відпала. Арешт майна безпідставний і невиправданий.

(3) Зміст ухвали суду першої інстанції

7. 7 лютого 2023 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні скарги. Мотивував ухвалу так:

7.1. Підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є завершення виконавчого провадження (стаття 50 Закону № 606-XIV).

7.2. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17).

7.3. Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIIIу редакції, чинній на час звернення скаржниці до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі для зняття арешту) не передбачає такого зняття у разі повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а вжиті виконавцем відповідно до цього Закону заходи з розшуку відповідного майна виявилися безрезультатними.

7.4. Стаття 59 Закону № 1404-VIIIпередбачає підстави для зняття державним виконавцем чи начальником ВДВС арешту з майна боржника. На момент подання скаржницею заяви до начальника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі про зняття арешту з її майна жодної підстави, передбаченої вказаною статтею, не було.

7.5. Державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Таке повернення не є підставою для зняття арешту з майна скаржниці. Її права державна виконавиця та начальник Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 не порушили. Тому слід відмовити у задоволенні вимог скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20).

(4) Зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. 31 травня 2023 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції. Мотивував так:

8.1. Для виконання рішення від 21 лютого 2012 року у справі № 2-157/11 Комунарський районний суд м. Запоріжжя видав чотири виконавчі листи (том 2, а. с. 11) - по два на кожного з двох солідарних боржників (окремо для стягнення суми боргу та судових витрат);

8.2. Подання стягувачем виконавчого листа для примусового виконання рішення суду до одного із боржників перериває строк для такого виконання. У справі № 2-157/11 відсутня інформація щодо виконання (невиконання) виконавчих листів відносно іншого боржника - ОСОБА_4 (щодо нього стягувач теж їх отримав).

8.3. У матеріалах справи немає доказів того, що скаржниця погасила борг. Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченнямвиконавчого провадження, а рішення суду скаржниця не виконала, то підстави для зняття арешту з її майна відсутні.

8.4. Стаття 50 Закону № 606-XIV у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році, передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

8.5. Поверненнявиконавчого документа стягувачеві не є закінченнямвиконавчого провадження. Завершеневиконавче провадження неможна розпочати знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє права повторно його подати до примусового виконання.

8.6. Стаття 59 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції,не передбачає право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

8.7. Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги скаржниці про те, що встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив. Виконавчий лист відносно скаржниці суд не визнав таким, що не підлягає виконанню. Стягувач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

(5) Зміст вимог касаційної скарги

9. 30 червня 2023 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року й ухвалити нове рішення, про задоволення скарги на бездіяльність державної виконавиці.

(6) Зміст ухвал суду касаційної інстанції

10. 19 липня 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу скаржниці без руху.

11. 7 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою скаржниці. Підставою касаційного оскарження вказав абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України (суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права), а саме те, що:

11.1. Суди не врахували висновки, які сформулював Верховний Суд

- у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів із різних підстав за законом є завершенням виконавчого провадження, після чого будь-які інші дії виконавець не вчиняє; незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу виконавчої служби, тому порушене право боржника слід захистити шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача;

- у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13, про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав за законом є завершенням виконавчого провадження;

- у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, щодо визначення поважних причин пропуску строку звернення до суду.

11.2. Відсутній висновок Верховного Суду за подібних правовідносин стосовно питання про те, чи перериває строк для примусового виконання виконавчого листа його пред`явлення одному із боржників.

12. 29 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

13. 14 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформульованого у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав (пункти 18, 24 тієї ухвали), що такий відступ мав полягати у висновку, який підтримали суди першої й апеляційної інстанцій у справі № 333/395/22, відмовляючи скаржниці у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту на невизначене майно, а саме: якщо виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним, і відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника; останній, якщо вважає, що для продовження виконання виконавчого документа немає підстав, може ініціювати вирішення питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України), і зняття арешту з майна з цієї підстави (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08).

14. 15 травня 2024 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про повернення справи відповідній колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Вказала, що в адміністративній справі № 817/928/17, від висновків у якій пропонувала відступити колегія суддів, на відміну від цивільної справи № 333/395/22, була встановлена відсутність заборгованості боржника у виконавчому проваджені. Цю обставину Велика Палата Верховного Суду вважала істотною, бо у разі існування у боржника заборгованості за виконавчим документом стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, зокрема звернутися до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та вчиняти інші дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення; наявність або відсутність боргу за виконавчим документом суд має враховувати під час вирішення питання про зняття у судовому порядку з майна боржника арешту, накладеного в межах виконавчого провадження. Оскільки у справах № 817/928/17 і № 333/395/22 «фактичні обставини не є подібними», Велика Палата Верховного Суду вважала, що для передання справи № 333/395/22 на її розгляд не було підстав, а відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України справу можна передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (див. пункти 19-25 вказаної ухвали). Троє суддів Великої Палати Верховного Суду із висновком про повернення справи колегії суддів не погодилися та висловили розбіжну окрему думку.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. Скаржниця мотивувала касаційну скаргу так:

15.1. Суди не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановахВерховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13(абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України).

15.2. Відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах з приводу того, чи перериває строк для примусового виконання виконавчого листа його пред`явлення одному із боржників.

15.3. Суди не звернули увагу на те, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа № 2-157, який 31 травня 2012 року видав Комунарський районний суд м. Запоріжжя, сплив 5 листопада 2014 року, тобто через рік з моменту прийняття 4 листопада 2013 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Цей документ повторно на виконання не надходив. Матеріали виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 були знищені через закінчення строків зберігання. Заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про видачу дублікатів виконавчих листів до Комунарського районного суду м. Запоріжжя не надходили.

(2) Позиції інших учасників справи

16. 7 вересня 2023 року Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі подав відзив на касаційну скаргу скаржниці. Просив залишити судові рішення першої й апеляційної інстанцій без змін, а цю скаргу - без задоволення. Мотивував так:

16.1. Оскільки рішення суду скаржниця не виконала, то зняття арешту з її майна порушить права стягувача.

16.2. У разі повернення виконавчого документа стягувачу немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

16.3. 22 серпня 2012 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору. Стаття 50 Закону № 606-XIV передбачає, що наслідком завершення виконавчого провадження є, зокрема, зняття арешту, крім випадків, коли не стягнули виконавчий збір.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

17. 7 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржниці. Вказав, що скаржниця оскаржила судові рішення з підстави, передбаченої абзацом шостим частини другої статті 389 ЦПК України.

18. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

19. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи має виконавець, який через відсутність майна, на яке можна звернути стягнення, повернув виконавчий лист стягувачу, обов`язок зняти арешт, накладений на майно боржника?

20. Скаржниця просила визнати протиправною бездіяльність державної виконавиці щодо невжиття заходів зі зняття арешту з невизначеного майна скаржниці та зняти цей арешт. Звернула увагу на те, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа сплив, цей документ повторно на виконання не надходив; матеріали виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 були знищені через закінчення строків зберігання; заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про видачу дублікатів виконавчих листів до суду не надходили.

21. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили скаржниці у задоволенні її скарги на бездіяльність державної виконавиці щодо невжиття заходів зі зняття арешту. Мотивували так: Закон України «Про виконавче провадження» як у попередній, так і в новій редакціях пов`язує зняття арешту із завершенням (закінченням) виконавчого провадження; оскільки державний виконавець на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження не є завершеним; тому для зняття арешту немає підстав, передбачених у статті 50 Закону № 606-XIV на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у 2014 році, а також передбачених у статті 59 Закону № 1404-VIII на час розгляду судом скарги скаржниці.

22. Верховий Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підтримує висновок судів попередніх інстанцій (близький за змістом див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08).

23. Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV).

24. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

25. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV).

26. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

27. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

28. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частини перша та друга статті 40 Закону № 1404-VIII).

29. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

30. Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частини перша та друга статті 432 ЦПК України).

31. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили таке:

31.1. На виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі перебували виконавчі документи № 2-157, видані 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ «Промінвестбанк» 26 179,79 доларів США, 58 665,99 грн, 223,13 доларів США та 304,08 грн. На підставі вказаних виконавчих документів 14 серпня 2012 року відкрили виконавче провадження № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3. Для забезпечення виконання рішення суду 22 жовтня 2012 року на майно скаржниці наклали арешт згідно з постановами у вказаних виконавчих провадженнях. 4 листопада 2013 року державний виконавець повернув виконавчі документи стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Представник стягувача отримав зазначені виконавчі документи особисто (т. 1, а. с. 132). Повторно виконавчі документи на виконання не надходили.

31.2. У межах виконання судового рішення до суду не надходили заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про видачу дублікатів виконавчих листів.

31.3. Арешти на майно скаржниці у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 наклали державні виконавці для виконання рішення суду, яке залишається невиконаним.

32. Арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є завершеним. Лише факт такого повернення, зокрема через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів. Стягувач може повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тоді як за заявою боржника суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України.

33. З огляду на вказане Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає висновки судів першої й апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях обґрунтованими та не погоджується із доводами скаржниці про те, що ці суди мали врахувати, але не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13.

33.1. За обставинами справи № 522/8685/13 боржник звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця через невжиття ним заходів щодо зняття арешту із земельних ділянок, які боржник хотів відчужити. Обґрунтував скаргу так: виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV; стягувач у визначений строк повторно не пред`явив виконавчий лист до виконання, внаслідок чого обмеження у розпорядженні майном втратили юридичне значення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду скасував постанову апеляційного суду та скерував справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Мотивував так: згідно з частиною першою статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону; як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження; наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону № 606-XIV, чинному на час виникнення спірних правовідносин, яка, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника. Верховний Суд скерував справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки той не встановив, коли повернули виконавчий лист стягувачу, не з`ясував, коли виконавче провадження було знищене, не оцінив те, що знищити могли тільки завершене виконавче провадження, та не вирішив питання про зняття арешту з нерухомого майна, який знімається, якщо виконавче провадження завершене.

33.2. За обставинами справи № 817/928/17 (яку Велика Палата Верховного Суду вважала відмінною від справи № 333/395/22) приватне підприємство звернулося зі скаргою на бездіяльність державного виконавця через невжиття ним заходів щодо зняття арешту з майна підприємства. Обґрунтувало так: державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення (пункт 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV); згодом державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника-юридичної особи, місце проживання, перебування боржника (пункт 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV); оскільки виконавче провадження щодо підприємства завершене, борг за виконавчим провадженням він сплатив, а виконавець арешт із майна не зняв, відмова у знятті арешту суперечить законодавству та порушує права підприємства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасував постанову апеляційного суду про відмову у задоволенні скарги та залишив в силі судове рішення суду першої інстанції про задоволення скарги. Мотивував так: згідно зі статтею 30, частинами першою та другою статті 50 Закону № 606-XIV як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, є стадією завершення виконавчого провадження, за якою ніякі інші дії державний виконавець не вчиняє; незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби; тому порушене право позивача слід захистити, зобов`язавши відповідача зняти арешт з нерухомого майна.

33.3. За обставинами справи № 500/1912/22 фізична особа звернулася із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій із виплати щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, зобов`язання перерахувати виплати з урахуванням раніше виплаченої суми. Суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду через сплив передбаченого статтею 122 КАС України строку звернення до адміністративного суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та скерував справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Мотивував так: поновити можна встановлені законом процесуальні строки, порушені з поважних причин; причину пропуску такого строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина (кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджена належними та допустимими засобами доказування; суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини, які підтверджують поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду.

34. Таким чином, ураховуючи зміст висновків Верховного Суду у наведених справах, твердження скаржниці у касаційній скарзі про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права є необґрунтованими.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

35. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанціїта апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).

36. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).

37. Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

п о с т а н о в и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді І. О. Дундар
Д. А. Гудима
А. Ю. Зайцев
Є. В. Краснощоков