Ухвала

Іменем України

15 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 672/641/23

провадження № 61-11327ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Урода Олександром Вячеславовичем, на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року в складі судді: Пономаренко Л. Е., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року (повний текст складено 12 липня 2024 року) у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року в складі судді: Пономаренко Л. Е., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., та касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Городоцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Городок Хмельницького району Хмельницької області, Україна; зобов`язати Городоцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження № 14, складеного 02 лютого 2023 року, зазначивши в графі «Батько» - « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Чорниводи Городоцького району Хмельницької області, Україна, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року провадження у справі закрито.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року касаційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року залишено без змін.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини ОСОБА_5 . Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , складеного Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): в графі «відомості про батька» зазначено « ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення на її користь судових витрат у розмірі 60 692,26 грн, з яких: судовий збір за подання позовної заяви - 2 147,20 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду - 536,80 грн, витрати пов`язані із проведенням експертизи - 16 302 грн, витрати, пов`язані з викликом в експертну установу (проїзд до м. Києва та у зворотному напрямку) - 1 206,26 грн, витрати на правничу допомогу адвоката - 40 500 грн.

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 45 192,26 грн, з яких: судовий збір в розмірі 2 684 грн, вартість проведеної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 16 302 грн, витрати, пов`язані з викликом в експертну установу в розмірі 1 206,26 грн та 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

враховуючи задоволення судом позовних вимог, суд зробив висновок, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2 684 грн, вартість проведеної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 16 302 грн, витрати, пов`язані з викликом в експертну установу, - в розмірі 1 206,26 грн, а всього - 20 192,26 грн;

як вбачається із матеріалів справи, професійну правничу допомогу у цій справі позивачу ОСОБА_3 надавали адвокати Гаджук В. О. та Столяр М. В., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від № 945 від 29 березня 2023 року, ордерами про надання правничої (правової) допомоги серії ВХ №1043471 від 01 квітня 2023 року, ВХ № 1049074 від 03 липня 2023 року, договором про надання правничої допомоги № 1017/131 від 07 липня 2023 року та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1049891 від 13 липня 2023 року;

на підтвердження надання правничої допомоги в розмірі 40500 грн. позивачем ОСОБА_3 також надано квитанції до прибуткового касового ордера №910/17 від 30 березня 2023 року, № 944/40 від 24 липня 2023 року, № 1008/33 від 02 травня 2024 року, звіт-розрахунок вартості правової допомоги з урахуванням затраченого часу, особливостей і складності справи № 672/641/23 від 02 травня 2024 року;

процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22). У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення;

у цій справі відповідач ОСОБА_2 не зазначив жодних підстав для зменшення розміру витрат, лише зазначив про свою згоду відшкодувати витрати на суму 5 000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу;

з урахуванням складності цієї справи та обсяг виконаних адвокатами робіт, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 25 000 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року

апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково;

додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови та абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати з ОСОБА_1 у сумі 13 750 грн, з ОСОБА_2 у сумі 15 092 грн. Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати по оплаті судового збору у сумі 1342 грн»;

в іншій частині додаткове рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

відповідно до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про те, що вони не порушували права позивачки і не повинні відшкодовувати їй судові витрати, оскільки вони є відповідачами у справі, рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 , не оскаржували;

необґрунтоване посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на незаконність стягнення судом судових витрат в рівних частинах з відповідачів. При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судові витрати, сплачені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з відповідачів. Висновок суду про покладення на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судових витрат у рівних частках відповідає вимогам закону, оскільки до них пред`явлені однакові позовні вимоги;

установлено, що ОСОБА_3 під час розгляду справи понесла такі судові витрати: по оплаті судового збору за подання позовної заяви - 2147,20 грн та за подання апеляційної скарги на ухвалу суду - 536,80 грн, разом - 2684 грн; пов`язані з проведенням експертизи - 16302 грн; пов`язані з прибуттям до експертної установи та у зворотному напрямку - 1206,26 грн; на професійну правничу допомогу - 40500 грн. Документи, що підтверджують оплату судового збору, надані на час вчинення процесуальних дій. Витрати, пов`язані з проведенням експертизи підтверджені квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 79 від 20 грудня 2023 року, на проїзд - квитками від 14 грудня 2023 року, посадочними документами від 15 грудня 2023 року;

на підтвердження надання правничої допомоги в розмірі 40 500 грн ОСОБА_3 надала квитанції до прибуткового касового ордера, звіт-розрахунок вартості правової допомоги з урахуванням затраченого часу, особливостей і складності справи № 672/641/23 від 02 травня 2024 року. Професійну правничу допомогу у справі позивачці надавали адвокати Гаджук В. О. та Столяр М. В. , що підтверджується договором про надання правничої допомоги від № 945 від 29 березня 2023 року, ордерами про надання правничої (правової) допомоги, договором про надання правничої допомоги № 1017/131 від 07 липня 2023 року. Відповідно до пунктів 18, 20 договорів про надання правничої допомоги № 945 від 29 березня 2023 року та № 1017/131 від 07 липня 2023 року розрахунок по гонорару та фактичних видатках, здійснюється одразу після укладення цього договору. Підтвердженням факту сплати гонорару та фактичних витрат є один з таких документів: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касовий чек.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 117041 від 29 липня 2022 року. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України). Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 витрат по оплаті судового збору. 1/2 частину таких витрат у сумі 1342 грн необхідно компенсувати позивачці у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інша 1/2 частина витрат по оплаті судового збору у сумі 1342 грн правильно стягнута з ОСОБА_2 ;

до закінчення судових дебатів у справі адвокат Гаджук В. О. заявив про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246 ЦПК України);

у засіданні апеляційного суду представник позивачки пояснив, що відсутні поважні причини неподання доказів понесення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, від 20 грудня 2023 року у сумі 16 302 грн, пов`язаних з проїздом до експертної установи, від 14-15 грудня 2023 року у сумі 1 206,26 грн та на правничу допомогу від 30 березня 2023 року на суму 5 000 грн і від 24 липня 2023 року на суму 6 000 грн до закінчення судових дебатів у справі. На думку колегії суддів зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідачів;

принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21). Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21. Зазначені висновки апеляційний суд врахував на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. Квитанція до прибуткового касового ордера № 1008/33 від 02 травня 2024 року про сплату витрат на правничу допомогу у сумі 29500 грн не могла бути подана до закінчення судових дебатів, що є поважною причиною. Зі змісту наданого адвокатом звіту-розрахунку вбачається, що до витрат на правничу допомогу включено 2000 грн за виконання роботи 02 лютого 2024 року така робота виконана адвокатом після ухвалення судового рішення у справі. Тому ці витрати (2 000 грн) не можуть бути покладені на відповідачів. Отже, розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27 500 грн, які необхідно стягнути з відповідачів у рівних частинах по 13 750 грн з кожного;

у суді першої інстанції відповідачі не заявляли про неспівмірність витрат на правничу допомогу. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд першої інстанції, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не мав права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу. З огляду на викладене на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати з ОСОБА_1 у сумі 13 750 грн (на правничу допомогу), з ОСОБА_2 - у сумі 15 092 грн (13 750 грн на правничу допомогу + 1 342 грн по оплаті судового збору). Тому додаткове рішення суду першої інстанції необхідно змінити і викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови та абзац другий резолютивної частини рішення в новій редакції.

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала через Електронний суддо Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Урода О. В., на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року (повний текст складено 12 липня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення.

Підставою касаційного оскарження судового рішення у касаційній скарзі зазначається неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року в справі №523/9017/16-ц, від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц, від 06 грудня 2021 року в справі № 640/10507/18, від 14 грудня 2021 року в справі № 242/3711/20, від 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що:

апеляційним судом не було враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належними відповідачами у справі, оскільки предметом позову у справі позивач ОСОБА_3 вказала необхідність встановлення судом факту батьківства, а також зобов`язання вчинити дії - внести зміни до актового запису про народження дитини, що не є матеріальною формою вимог. Натомість, метою вказаного позову, як про це зазначила сама позивач, є встановлення факту батьківства, необхідного для оформлення та отримання дитиною пенсії по втраті годувальника, а також спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті;

позивачем до участі у цій справі були залучені, як відповідачі, батьки ОСОБА_4 , що загинув у бою при виконані військового обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чим помилково погодився і суд, що вбачається з ухвали від про відкриття провадження від 30 травня 2023 року. Позивач могла встановити даний факт у порядку окремого провадження чи залучити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як третіх осіб, проте нею не було належним чином визначено суб`єктного складу та як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у своєму відзиві заперечувала лише факт проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу та пояснила, що її син ОСОБА_4 після розлучення у 2018 році проживав до мобілізації разом із нею по АДРЕСА_1 ;

спору щодо встановлення батьківства між сторонами не виникало та ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснював у суді, що був обізнаний про вагітність позивачки зі слів свого сина, який вважав себе батьком цієї дитини, про що зазначив суд у мотивувальній частині рішення від 30 квітня 2024 року;

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і звільнена від сплати судових витрат на підставі частини шостої статті 141 ЦПК.

08 серпня 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року (повний текст складено 12 липня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення.

Підставою касаційного оскарження судового рішення у касаційній скарзі зазначається неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20; від 10 січня 2024 року у справі № 240/4894/23; у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19; від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що:

апеляційним судом не було враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належними відповідачами у справі, оскільки предметом позову у справі позивач ОСОБА_3 вказала необхідність встановлення судом факту батьківства, а також зобов`язання вчинити дії - внести зміни до актового запису про народження дитини, що не є матеріальною вимогою. Метою вказаного позову, як вказала сама позивачка, є встановлення факту батьківства, необхідного для оформлення та отримання дитиною пенсії по втраті годувальника. Позивачем до участі у цій справі в якості відповідачів були залучені батьки ОСОБА_4 , що загинув при виконанні військового обов`язку, з чим помилково погодився і суд;

ураховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом позивача при розгляді справи, види наданих послуг, ОСОБА_2 зазначає, що витрати на правничу допомогу підлягають до зменшення. При цьому, не підлягають включенню до відшкодування витрати за такі послуги, зазначені у звіті-розрахунку від 01 травня 2024 року6 моніторинг нормативно-правових актів та судової практики; зібрання доказів судових витрат; підготовка звіту-розрахунку, оскільки вони не охоплюються поняттям «правнича допомога», визначення якого передбачено статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Є завищеними зазначені у звіті-розрахунку витрати, пов`язані з підготовкою позову та додатків, копії позовної заяви з додатками вартістю 8 375,00 грн, а також витрати за написання клопотання про призначення експертизи та адвокатського запиту загальною вартістю 3 350,00 грн;

у додатковій постанові Верховного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

12 серпня 2024 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року (повний текст складено 12 липня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити постанову апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження судового рішення у касаційній скарзі зазначається неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20; від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що:

суд першої інстанції з власної ініціативи суттєво зменшив заявлений, документально підтверджений та ніким неоспорюваний розмір витрат на професійну правничу допомогу майже вдвічі (з 40 500,00 грн до 25 000,00 грн), однак не мав на це права без клопотання іншої сторони;

висновок апеляційного суду про те, що представник позивачки начебто пояснив, що відсутні поважні причини неподання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів є надуманими, оскільки подібного не було. При цьому, представником було зазначено, що під час судових дебатів в суді першої інстанції було зроблено заяву про судові витрати позивача та необхідність подання доказів протягом п`яти днів після ухваленні судового рішення по суті, що відповідає вимогам частини восьмої статті 141 ЦПК України. Вказана заява була прийнята судом і суд першої інстанції зробив висновок про необхідність відповідно до частини третьої статті 246 ЦПК України ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України;

невідображення в додатковому рішенні поважності причин неподання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів не визначено серед переліку порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Оскільки апеляційній скарзі позивача та відповідачів не містили таких доводів та підстав оскарження додаткового рішення, то й у суду апеляційної інстанції не було підстав для виходу за межі апеляційного перегляду. Здійснення апеляційним судом перевірки й оцінки обставин щодо поважності причин неподання доказів понесення судових витрат у визначені строки і їх юридичної кваліфікації поза межами доводів апеляційної скарги свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства, що призвело як до неправильного вирішення спору, так і до погіршення становища позивача, який оскаржив додаткове рішення;

у висновках, викладених у постанові Верховного суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зазначено, що суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника. Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 під час розгляду справи понесла такі судові витрати: по оплаті судового збору за подання позовної заяви - 2147,20 грн та за подання апеляційної скарги на ухвалу суду - 536,80 грн, разом - 2684 грн; пов`язані з проведенням експертизи - 16302 грн; пов`язані з прибуттям до експертної установи та у зворотному напрямку - 1206,26 грн; на професійну правничу допомогу - 40500 грн. Документи, що підтверджують оплату судового збору, надані на час вчинення процесуальних дій.

Витрати, пов`язані з проведенням експертизи підтверджені квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 79 від 20 грудня 2023 року, на проїзд - квитками від 14 грудня 2023 року, посадочними документами від 15 грудня 2023 року.

На підтвердження надання правничої допомоги в розмірі 40 500 грн ОСОБА_3 надала квитанції до прибуткового касового ордера № 910/17 від 30 березня 2023 року на суму 5 000 грн, № 944/40 від 24 липня 2023 року на суму 6 000 грн і № 1008/33 від 02 травня 2024 року на суму 29 500 грн, звіт-розрахунок вартості правової допомоги з урахуванням затраченого часу, особливостей і складності справи № 672/641/23 від 02 травня 2024 року.

Професійну правничу допомогу у справі позивачці надавали адвокати Гаджук В. О. та Столяр М. В., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від № 945 від 29 березня 2023 року, ордерами про надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1043471 від 01 квітня 2023 року, ВХ № 1049074 від 03 липня 2023, року договором про надання правничої допомоги № 1017/131 від 07 липня 2023 року та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1049891 від 13 липня 2023року.

Відповідно до пунктів 18, 20 договорів про надання правничої допомоги № 945 від 29 березня 2023 року та № 1017/131 від 07 липня 2023 року розрахунок по гонорару та фактичних видатках, здійснюється одразу після укладення цього договору. Підтвердженням факту сплати гонорару та фактичних витрат є один з таких документів: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касовий чек.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 117041 від 29 липня 2022 року.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 частини першої статті 5Закону України «Про судовий збір»).

Кожен має право на професійну правничу допомогу (частина перша статті 59 Конституції України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що: відповідачі рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 , не оскаржували; ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 витрат по оплаті судового збору і 1/2 частину таких витрат у сумі 1342 грн необхідно компенсувати позивачці у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у суді першої інстанції відповідачі не заявляли про неспівмірність витрат на правничу допомогу; розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27 500 грн, які необхідно стягнути з відповідачів у рівних частинах по 13 750 грн з кожного.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткову зміну додаткового рішення суду першої інстанції.

Аргумент касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона є особою з інвалідністю другої групи і звільнена від сплати судових витрат на підставі частини шостої статті 141 ЦПК касаційний суд відхиляє, оскільки законодавство України не містить норм, які б давали підстави для висновку, що звільнена законом від сплати судового збору особа автоматично звільняється і від сплати (компенсації) інших судових витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/23781/17 (провадження № 61-38292св18)).

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_1 на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц, від 06 грудня 2021 року в справі № 640/10507/18, від 14 грудня 2021 року в справі № 242/3711/20, від 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин ніж в цій справі.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_2 на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20; від 10 січня 2024 року у справі № 240/4894/23; у справах № 905/1795/18; від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин ніж в цій справі. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду у справі № 922/2685/19 необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Аргумент касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище позивачки необґрунтований, оскільки з апеляційною скаргою також зверталися і відповідачі.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_3 на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин ніж в цій справі. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційних скарг та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Урода Олександром Вячеславовичем, на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року, касаційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Городоцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков