Справа № 308/5140/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участі секретаря судового засідання Маняка В.В., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Дідо А.М., представників відповідачів Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Росохи Т.Й., Закарпатської обласної ради Ільницької Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

20.03.2024 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до Закарпатської обласної ради, Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» (далі ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород»), в якому просив суд стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на його користь за період з 18.05.2023 року по день фактичного поновлення на роботі суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по справі №308/7234/23 та із Закарпатської обласної ради завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі 308/7234/22 визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії VIIІ скликання Закарпатської обласної ради від 19.05.2022 року №577 «Про звільнення директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» та наказ ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» від 09.06.2022 року №68/о «Про звільнення директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» Олега Коцюби»; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» з 20.05.2022 року; стягнуто з ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 року у справі 308/7234/24 від 06.02.2024 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року змінено, викладено абзаци три, чотири резолютивної частини рішення суду в новій редакції: «поновити ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» з 09.06.2022 року. Стягнуто з ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2022 року по 17.05.2023 року у розмірі 772 855,36 грн.

Втім, рішення суду в частині поновлення на посаді станом на день звернення до суду із даним позовом не виконано, а тому згідно зі статтею 236 КЗпП України існують підстави для стягнення з ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» середнього заробітку за період з 18.05.2023 року і по день фактичного поновлення на роботі.

Також позивач просив стягнути грошову компенсацію моральної шкоди, розмір якої оцінив в сумі 100 000,00 грн.

10.04.2024 року відповідачем ЗОПК «Міжнародний аеропорт Ужгород» подано до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» виконано, що підтверджується платіжними інструкціями №3053, №3054, №3055 від 06.03.2024 року. До компетенції ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» не входить призначення та звільнення директора, отже виконати рішення суду та поновити позивача на посаді директора ЗОПК «Міжнародний аеропорт Ужгород» не має юридичного права, а тому і не може нести відповідальності за невиконання рішення суду в цій частині /т.1, а.с.34-47/.

22.04.2024 відповідачем Закарпатською обласною радою подано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що позивач звернувся до суду з вимогами про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди з пропуском тримісячного строку, передбаченого в ст. 233 КЗпП. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку не дає змоги визначити ціну позову та не містить розрахунку для її визначення. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди необґрунтована /т.1, а.с.55-61/.

Заяви та клопотання учасників справи.

22.03.2024 року через канцелярію суду позивачем подано заяву на виконання ухвали суду від 21.03.2024 року /т.1, а.с.12-28/.

17.04.2024 року в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Пінічем В. подано до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням начальника юридичного відділу Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Т.Росохи у відпустці /т.1, а.с.48-50/.

22.04.2024 року канцелярією суду зареєстровано заяву в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Пініч В. про відвід головуючого судді Голяни О.В. від розгляду справи /т.1, а.с.63-65/.

25.04.2024 року головою Закарпатської обласної ради Сараєм Р. подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/7234/23 /т.1, а.с.66-69/.

11.06.2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про зміну предмету позову /т.1, а.с.89-90/.

12.06.2024 року позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Дідо А.М. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів: копію статуту ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» в редакції 2021 року; копію контракту з керівником підприємства від 21.05.20221 року №2; копію постанови про накладення штрафу від 30.04.2024 року; копію постанови про накладення штрафу від 20.05.2024 року /т.1, а.с.91-124/.

13.06.2024 року керуючим справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради Гнатківським В. подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи /т.1, а.с.125-128/.

13.06.2024 року головою комісії з припинення (ліквідації) Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Бридуном Б. подано до суду заяву, в якій просить суд відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 за період з 18.05.2023 року по день фактичного поновлення на роботі суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 17.05.2024 року у зв`язку з пропуском строків звернення до суду /т.1, а.а.129-135/.

14.06.2024, 17.06.2024 через підсистему «Електронний суд» стороною позивача подані заяви про зміну предмету позову, в яких ОСОБА_1 просив стягнути з Закарпатської обласної ради на його користь за період з 18 травня 2023 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по справі №308/7234/23 та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. /т.1, а.с. 136-144, 146-154/.

17.06.2024 головою Закарпатської обласної ради Сараєм Р. подано письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 17.06.2024, відповідно до яких просив суд відмовити у прийнятті до розгляду зазначеної заяви /т.1, а.с.155-158/.

02.07.2024 через канцелярію суду стороною відповідача Закарпатської обласної ради заявлено клопотання про закриття провадження по справі, мотивоване тим, що ОСОБА_1 пропустив встановлений законодавством трьохмісячний строк звернення до суду. На дату звернення 20.03.2024 ОСОБА_1 до суду з цим позовом останній не поновлений на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород», а тому право звернутися до суду з позовом у позивача не виникло. Зазначена обставина не надає можливості встановити розмір суми грошової компенсації за час затримки виконання рішення суду по справі №308/7234/23. На думку Закарпатської обласної ради, у справі № 308/5140/24 відсутня конкретна матеріальна правова вимога позивача (предмет спору), а тому вирішити цей спір неможливо /т.1, а.с.161-163/.

22.07.2024 через підсистему «Електронний суд» стороною подано розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі /т.1, а.с.185-189/.

Інші процесуальні дії у справі.

20.03.2024 року за протоколом автоматизованого розподілу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області судової справи між суддями вищевказану справу передано на розгляд судді Голяні О.В. /т.1, а.с.8/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху /т.1, а.с.9-10/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження /т.1, а.с.29-30/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2024 року цивільну справу, разом із заявою про відвід, відповідно до ст. 40 ЦПК України передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для вирішення питання про відвід іншим суддею, який не входить до цього складу суду, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу /т.1, а.с.70-71/.

02.05.2024 року за протоколом автоматизованого розподілу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області судової справи між суддями заяву про відвід передано на розгляд судді Шепетко І.О. /т.1, а.с.73-74/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в складі судді Шепетко І.О. від 10.05.2024 року у задоволенні заяви в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Пініча В. про відвід головуючого судді Голяни О.В. від розгляду даної справи відмовлено /т.1, а.с.85-87/.

14.06.2024 року судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про залишення без розгляду та повернення позивачу заяви про зміну предмету позову від 14.06.2024 /т.1, а.с.145/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07.2024 року заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дідо А.М., про зміну предмету позову залишено без розгляду та повернуто таку позивачу. В задоволенні клопотання відповідача Закарпатської обласної ради про закриття провадження по справі - відмовлено /т.1, а.с.166-169 /.

В судовому засіданні 24.07.2024 судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання голови Закарпатської обласної ради Сарая Р. 25.04.2024 року про зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/7234/23.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у такому.

Представники відповідачів Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Росоха Т.Й., Закарпатської обласної ради Ільницька Л.Ю. проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзивах.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до п.1.1. та п.1.2 Статуту Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» /в редакції 2021/ Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород» є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (комунальній власності Закарпатської області). Засновником та власником підприємства є Закарпатська обласна рада /т.1, а.с.92-117/.

ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» з укладенням трудового договору (контракту) № 2 від 21.05.2021 терміном на 4 роки, а саме з 21 травня 2021 року до 20 травня 2025 року /т.1 а.с. 37-41, 113-117/.

У період дії контракту рішенням шостої сесії VIIІ скликання Закарпатської обласної ради від 19.05.2022 року №577 «Про звільнення директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» Закарпатською обласною радою достроково розірвано контракт від 21.05.2021 року №2, укладений між Закарпатською обласною радою та ОСОБА_1 ; звільнено ОСОБА_1 з посади директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» із 20.05.2022 року на підставі п.8 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України /т.1, а.с.44/.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі 308/7234/22 визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 19.05.2022 № 577 «Про звільнення директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» та наказ Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» від 09.06.2022 № 68/о «Про звільнення директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» Олега Коцюби»; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» з 20.05.2022; стягнуто із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2022 по 17.05.2023 у розмірі 813 927,54 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді/т.1, а.с.15-19/.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 року у справі 308/7234/22 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року змінено, викладено абзаци три, чотири резолютивної частини рішення суду в новій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» днем 09 червня 2022 року; стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» на користь ОСОБА_1 за період з 09 червня 2022 року по 17 травня 2023 року суму в розмірі 772 855,36 гривень (із зазначеної суми підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі) середнього заробітку за час вимушеного прогулу». У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін /т.1, а.с.20-27/.

При цьому судами в рамках розгляду справи 308/7234/22 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» становила 3 167,44 грн.

Станом на день розгляду справи рішення суду по справі 308/7234/22 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконане роботодавцем Закарпатським обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Ужгород» /т.1, а.с.45-47/. Наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» з 09 червня 2022 року, Закарпатська обласна рада не видавала.

Оцінка Суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір

не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного

або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають

на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови

у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В рішенні суду від 17.05.2023 по справі № 308/7234/22 року допущено негайне виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).

За змістом приписів статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі потрібно вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботіза змістом статті 236 КЗпП України слід уважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Тобто належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Водночас працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх обов`язків.

Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно та негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення, й без звернення працівника, що унормовано, крім наведених вище норм права, також Конституцією України, статтею 18 ЦПК України. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися (див.: постанову Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 243/2748/16-ц).

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: 1) чи мала місце затримка виконання такого рішення, 2) у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, 3) та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

В даній справі рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі 308/7234/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді.

Роботодавцем порушено строки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, оскільки не видано наказ про поновлення позивача на роботі на наступний день після проголошення судового рішення, тоді як такий обов`язок у роботодавця незалежно від того чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Суд не погоджується з твердженням Закарпатської обласної ради стосовно того, позивач звернувся до суду з вимогами про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з пропуском тримісячного строку, передбаченого в ст. 233 КЗпП, з наступних підстав.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору визначено статтею 233 КЗпП України .

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено виняток із загальних строків для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівника: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду, з`ясовуючи питання про те, чи можна вважати середній заробіток за час вимушеного прогулу складовою заробітної плати та чи поширюється на вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу положення частини першої статті 233 КЗпП України про тримісячний строк звернення до суду, дійшла таких правових висновків.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Такий правовий висновок виснував Касаційний цивільний суд в постанові від 21 червня 2023 року по справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23).

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються стягнення належної йому заробітної плати, яка відповідно до статті 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі № 308/7234/23 про поновлення його на роботі за період із 18.05.2023 року (наступний день після ухвалення рішення суду про поновлення) по день фактичного поновлення на роботі, який ним розрахований, виходячи із середньоденної заробітної плати, встановленої у рішенні судів по справі № № 308/7234/23 3167,44 грн.

Суд уважає, що позивачем доведено, що він не був допущений до роботи тривалий час, а саме: з 18.05.2023 і станом на день розгляду справи, тому наявні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в періоді з 18.05.2023 і по 24.07.2024, тобто по день проголошення цього рішення.

При цьому, визначаючи належного відповідача, який повинен відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд враховує, що середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Як вже зазначалося судом, до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та постанові Касаційного цивільного суду від 14.12.2022 року у справі № 501/4019/21-ц (провадження № 61-9103 св 22). Таким чином, позивач за час затримки виконання рішення суду має право на виплату йому середнього заробітку. Суд відкидає твердження ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» про те, що воно не може нести відповідальності за невиконання рішення, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки не є мірою відповідальності, а є гарантованим правом незаконно звільненого працівника на отримання виплати за час, коли він був неправомірно позбавлений можливості виконувати свою роботу не з власної вини.

Заробітну плату позивачу виплачувало ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі 308/7234/22 середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнуто з «Міжнародний аеропорт Ужгород». Враховуючи це, саме ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», а не Закарпатська обласна рада, яка в даному випадку виконує владні функції, що характеризуються наданням різноманітних управлінських послуг ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» та справлянням на нього владного впливу у межах публічно-правових відносин, має обов`язок здійснити оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Подібні правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 515/687/18 (провадження 61-6537св19).

Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 18.05.2023 до 24.07.2024 судом проведений наступним чином:

Середньоденна заробітна плати, встановлена рішенням судів по справі № № 308/7234/23 Кількість робочих днів у періоді з 18.05.2023 по 24.07.2024, з урахуванням умов воєнного стану, відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХСума компенсації за період з 18.05.2023 по 24.07.2024
3167,44 грн.Всього 310 днів981 906,4 грн.

Контрозрахунку відповідачі не надали.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22), зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

За таких обставин середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі слід стягнути з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Щодо стягнення моральної шкоди

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Жодних фактичних даних про наявність спричиненої моральної шкоди внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі, а також в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, ОСОБА_3 не навів, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Судові витрати по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 422,4 грн. (за дві вимоги, а саме: про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди).

Оскільки у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено, то судовий збір позивачу не відшкодовується.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у загальному розмірі 981 906,4 грн., судовий збір за цю позовну вимогу становить 9819,064 грн. (981 906,4 грн. * 1% =9819,064 грн.).

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 1 211,20 грн. а на користь держави 8607,86 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за 310 днів затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі по справі №308/7234/23 за період з 18 травня 2023 року по 24 липня 2024 року в розмірі 981 906,4 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь держави 8 607,86 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Закарпатська обласна рада, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, .

Відповідач: Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород», місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 145, .

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2024.

Суддя Олена ГОЛЯНА