ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8155/24 Справа № 211/744/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/744/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року(суддя Ніколенко Д. М.), повне судове рішення складено 28 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2024 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 10.09.2019 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти для особистих потреб у розмірі 49 260,00 грн. 13.07.2020 між АТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі - ТОВ «Олком-Лізинг») було укладено Договір факторингу №172, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10.09.2019. 13.07.2020 ТОВ «Олком-Лізинг» відступив право вимоги ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» на підставі Договору факторингу №1307-Ф. Відповідно до вказаних договорів ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно відповідача за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0 від 10.09.2019. Унаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість перед кредитором, яка складає 69 750,98 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 47 682,84 грн., заборгованість за відсотками 21 568,14 грн., заборгованість за комісіями 500,00 грн.

Просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 69 750,98 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 28 травня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» задоволені:стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 10.09.2019 в сумі 69 750, 98 грн та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422, 40 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач визнала факт отримання кредитних коштів від первісного кредитора, розрахунок позивача не спростувала та власного розрахунку заборгованості суду не надала, отже, позичальник має зобов`язання повернути отримані кредитні кошти у розмірі 47 682,84 грн. та сплатити заборгованість за відсотками в розмірі 21 568,14 грн., заборгованість за комісіями 500,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати повністю рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачка зазначає, що вона не заперечує проти того факту, що заключала договір з ПАТ «УкрСиббанк» про відкриття карткового рахунку на отримання кредитної лінії. Але, про відступлення права вимоги згідно договору факторингу відповідачка не знала, її повідомлено не було. Також судом не враховано, що ОСОБА_1 згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, а суд безпідставно стягнув з неї на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. Крім того, при винесенні рішення судом не враховано її клопотання про застосування позовної давності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він із доводами апеляційною скарги не погоджується в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

10 вересня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти для особистих потреб у розмірі 49 260,00 грн. на строк 36 місяців, за користування якими позичальник сплачує 77% річних, реальна річна процентна ставка 110,92% річних (а.с. 5-8 - копія договору з додатками, а.с. 9, 10 - копія паспорту кредиту, а.с.16зв. копія анкета-заявки, а.с. 18 зв. копія заяви-приєднання).

13 липня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» було укладено Договір факторингу №172, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року (а.с. 11 - копія платіжного доручення, а.с. 12 копія реєстру боржників, а.с. 13-15 - копія договору).

Крім того, 13 липня 2020 року права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року ТОВ «Олком-Лізинг» відступлені ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» на підставі Договору факторингу №1307-Ф, за яким ТОВ «Олком-Лізинг» передав позивачу за плату належні йому права вимоги до відповідача (а.с. 20 - копія платіжного доручення, а.с. 21 копія реєстру боржників, а.с. 24-27 - копія договору).

Таким чином, право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року, укладеним ОСОБА_1 із первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», перейшло до ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання апеляційної скари), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач визнала факт отримання кредитних коштів від первісного кредитора, розрахунок позивача не спростувала та власного розрахунку заборгованості суду не надала, отже, позичальник має зобов`язання повернути отримані кредитні кошти у розмірі 47 682,84 грн. та сплатити заборгованість за відсотками в розмірі 21 568,14 грн., заборгованість за комісіями 500,00 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1054 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пп. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що10 вересня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти для особистих потреб у розмірі 49 260,00 грн. на строк 36 місяців, за користування якими позичальник сплачує 77% річних, реальна річна процентна ставка 110,92% річних та визнала факт отримання кредитних коштів від первісного кредитора, розрахунок позивача не спростувала.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт того, що боржник належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та комісії не виконала, в результаті виникла заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року, право вимоги за яким, на підставі Договору факторингу №1307-Ф від 13 липня 2020 року, перейшло до ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ».

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, із змісту договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. ОСОБА_1 погодилася на укладення такого договору і на таких умовах, про що свідчить підписаний власноруч відповідачкою Договір, Додаток № 1 до Договору, Паспорт споживчого кредиту.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу неотримання повідомлення від фактора про зміну кредитора.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 липня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» було укладено Договір факторингу № 172, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року (а.с. 11 - копія платіжного доручення, а.с. 12 копія реєстру боржників, а.с. 13-15 - копія договору).

Крім того, 13 липня 2020 року права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року ТОВ «Олком-Лізинг» відступлені ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» на підставі Договору факторингу № 1307-Ф, за яким ТОВ «Олком-Лізинг» передав позивачу за плату належні йому права вимоги до відповідача (а.с. 20 - копія платіжного доручення, а.с. 21 копія реєстру боржників, а.с. 24-27 - копія договору).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року, укладеним ОСОБА_1 із первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», перейшло до ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ».

Як передбачено частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Частиною 1 статті 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

У свою чергу, позивачем надано копію досудової вимоги з доказами направлення відповідачу за місцем її реєстрації (а.с. 19 копія досудової вимоги, а.с. 22 копія опису).

Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог чинного законодавства України перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, однак при розподілі судових було порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення в цій частині.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Суд першої інстанції при розподілі судових витрат не врахував зазначенні норми, та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ»судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн, понесені ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ»з розглядом справи в суді першої інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, виключно в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ»у розмірі 2 422,40 грн, підстав розподілу судових пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції відсутні.

Судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» в сумі 2 422,40 гривень, скасувати.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» за рахунок держави судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді В.П.Зубакова

В.О.Остапенко