ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5427/24 Справа № 243/2092/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/2092/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2024 року,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 гривень.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Корольовського районного суду міста Житомира.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали, просить ухвалу Слов`янського міськрайонного суду донецької області від 25 березня 2024 року скасувати і направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року по справі № 243/1879/21 відповідач визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 1, 185 ч. 1 КК України. Вказаним вироком з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 250 000 гривень. Станом на день подання позову зобов`язання відповідача перед позивачем не виконано, заборгованість становить 245 517,28 гривень. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, що виникли у зв`язку із частковим невиконанням ОСОБА_2 вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року в сумі 115 807,34 гривень.

Посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування положень ст. 27, 31 ЦПК України, оскільки позовні вимоги у даній справі є похідними та взаємопов`язаними з первісними вимогами про стягнення моральної шкоди завданої злочином, а нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, яким визначено таку шкоду. Суд першої інстанції не врахував зазначеного та фактично розмежував грошове зобов`язання за вимогами про стягнення моральної шкоди завданої злочином із грошовим зобов`язанням, що виникло внаслідок невиконання такого зобов`язання, що, на думку заявника, сталося внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦПК України та призвело до недотримання ч. 3 ст. 28 ЦПК України.

При цьому посилається на висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 336/4262/19.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 гривень.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив місцем проживання відповідача адресу: АДРЕСА_1 . Окрім цього, посилався, що ним було скеровано виконавчі листи, видані Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином, станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі у суду першої інстанції не існувало передбачених законом перешкод для передачі його на розгляд до Корольовського районного суду міста Житомира.

Посилання апеляційної скарги на норми, що регулюють альтернативну підсудність з огляду на те, що позивач є потерпілим у кримінальній справі та отримувачем відшкодування моральної шкоди, на суму якого просить стягнути нараховані 3% та інфляційні витрати, апеляційним судом оцінюються критично.

Дійсно, відповідно ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Разом з тим, предметом даного спору є стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, обґрунтоване позивачем нормами ст. 625 ЦК України, тобто між сторонами має місце окремий спір цивільно-правового характеру.

Наведені обставини, свідчать про те, що передача судом першої інстанції справи до іншого суду була здійснена із дотриманням правил підсудності та на підставі наданих стороною позивача відомостей.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Також колегією суддів апеляційного суду не приймаються доводи апеляційної скарги заявника про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №336/4262/19.

Для визначення подібності правовідносин слід враховувати правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Виходячи з наведеного, посилання в апеляційній скарзі, як на правозастосовчу практику Верховного Суду, викладену у постанові від 12 січня 2022 року у справі №336/4262/19 є безпідставними, оскільки зміст правовідносин у вказаних справах є відмінним. У вказаній позивачем справі Верховний Суд перевіряв правильність застосування судами меж позовної давності, наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення його виконання та наявність підстав для звільнення від сплати судового збору позивача у справі за позовом потерпілого від кримінального правопорушення про стягнення інфляційних страт на суму боргу та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Предметом апеляційного перегляду у даній справі є визначення територіальної юрисдикції (підсудності) цивільної справи.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста