КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/885/24 Головуючий у суді І інстанції Петров Д.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 03 квітня 2018 року проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка. Сторони мають двох малолітніх доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказувала на те, що батько дітей ОСОБА_1 не бере фінансової чи будь-якої участі у вихованні дітей. Малолітні діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача кошти на утримання (аліменти) двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дітей.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у нього від першого шлюбу є троє дітей, які на повному його утримані - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) яка навчається у ВНЗ та яку утримує апелянт на час навчання, ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та заявою колишньої дружини ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції при винесені рішення у справі було повністю проігноровано вище вказані факти.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 надала до суду неправдиві відомості та навмисно ввела суд в оману. Відповідач не ухилявся ніколи від виконання свої батьківських обов`язків так як постійно відправляв гроші ОСОБА_2 , що підтверджується виписками з банку копія яких додається. Відповідач є інвалідом третьої групи та на момент звернення з апеляційною скаргою проходить стаціонарне медичне лікування, у зв`язку з проходженням військової служби.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну.

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а тому необхідно відмовити в її задоволені повному обсязі.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі акцентує увагу суду на те, що є діти від першого шлюбу двоє малолітніх та одна повнолітня дочка, яких він утримує повністю, а є ще двоє дітей, які народжені ОСОБА_2 , яким він може надавати допомогу відповідно до ЗУ «Про Держбюджет» на 2024 рік, що приблизно є 1 100,00 грн. ОСОБА_2 вважає, що батько дітей, ОСОБА_1 дискримінує права їх спільних дітей, зазначаючи про те, у поданій апеляційній скарзі, що стягнення аліментів на їх дітей у майбутньому можуть призвести до погіршення фінансового становища самого відповідача та його дітей від попереднього шлюбу.

ОСОБА_1 зазначає, що він має проблеми зі здоров`ям, що погіршує його матеріальне становище, але разом із тим він знаходить кошти на утримання його повнолітньої доньки.

ОСОБА_1 вказує, що є інвалідом третьої групи у зв`язку з проходженням військової служби, але відповідно до прийнятих законів та інших нормативних актів, військові мають заробітну плату та компенсацію за лікування у зв`язку із проходженням служби.

Крім того, ОСОБА_1 має бізнес і доходи від нього, що підтверджується раніше поданими документами до позовної заяви, має земельну ділянку (доказ додається до відзиву).

ОСОБА_2 також має ще повнолітню доньку, яка також перебуває на її утриманні (доказ додається до відзиву).

Відповідно до частини першої статті 368 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_5 і проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, отже позов заявлено обґрунтовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років: з 01 січня - 2 563,00 грн.

За правилами частин першої та другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком чотирьох малолітніх дітей. Крім дочок сторін ОСОБА_9 та ОСОБА_15, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач наголошує на тому, що дочки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також повнолітня дочка ОСОБА_14 , 2004 року народження знаходяться на повному його утриманні не залежно від того, що шлюб з їх матір`ю є розірваним, а тому він може сплачувати аліменти на дочок сторін не в частці від доходів, і не в твердій грошовій сумі, а лише в розмірі мінімального гарантованого розміру, а саме 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто на двох дітей в місяць 2 563,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись із такою позицією відповідача, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

Відповідач не надав суду доказів неможливості сплати ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі. Натомість позивачка надала суду докази того, що він є засновником низки юридичних осіб, що зумовлює отримання ним доходів. Саме по собі визначення розміру аліментів у 1/3 частці від доходів відповідача не свідчить про те, що він не буде мати змоги утримувати інших дітей, оскільки така можливість залежить не від частки доходу, яка стягується на дітей, а від розміру доходів платника аліментів.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній