Провадження № 2/357/329/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського обласного центру зайнятості, в особі Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення одержаної допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 від представника позивача до суду надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 3 986,42 грн. та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 05.02.2020 відповідач надав документи, передбачені постановою КМУ від 09.09.2018 № 792 та з 05.02.2020 по 08.02.2021 перебував на обліку в центрі зайнятості як такий, що шукає роботу. Актом № 40 від 23.02.2021 встановлено, що перебуваючи на обліку ОСОБА_1 приховав інформацію про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме, що між ним та ТОВ «Зе медіа» був укладений договір про надання послуг № 321116 від 23.10.2020 та згідно наказу № 81-ос від 23.10.2020 «Про прийняття на тимчасову роботу щодо проведення соціологічного опитування» відповідач прийнятий в ТОВ «Зе медіа» строком на один день 25.10.2020 для проведення соціологічного опитування населення: «П`ять запитань від Президента України». На підставі вказаного акту розслідування Білоцерківським МРЦЗ винесено наказ № 48/01-08 від 12.03.2021 про повернення ОСОБА_1 виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 1 860,34 грн. за період з 25.10.2020 по 31.10.2020 та наказ № 62/01-08 від 14.04.2021 про повернення ОСОБА_1 виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 2 126,08 грн. за період з 01.11.2020 по 08.11.2020. Також відповідачу надіслано претензію з пропозицію повернути незаконно отримані ним грошові кошти в сумі 3 986,42 грн.

15.12.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

17.01.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача з проханням задовольнити вимоги в повному обсягу та розглядати справу без участі представника позивача.

16.04.2024 в судовому засіданні представник відповідача адвокат Сокол І.А., заперечувала відносно задоволення позову, зазначила, що відповідач був прийнятий на роботу на один день, тобто він не мав стабільний дохід, при цьому позивач не надав обґрунтування розмірів грошових сум згідно наказів та претензій. Просила врахувати судову практику у подібних справах, зокрема постанову Верховного Суду у справі № 757/17820/17-ц, а в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання 30.05.2024 сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського МРЦЗ центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю.

05.02.2020 між ОСОБА_1 та Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості погоджено персональну картку № 00014 про надання статусу безробітного та індивідуальний план працевлаштування по безробіттю.

23.02.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості складено акт № 40 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно висновком якого встановлено, що перебуваючи на обліку як безробітний ОСОБА_1 з 05.02.2020 по 08.02.2021, останній згідно наказу № 81-ос від 23.10.2020 «Про прийняття на тимчасову роботу щодо проведення соціологічного опитування» був прийнятий в ТОВ «Зе медіа» строком на один день 25.10.2020 для проведення соціологічного опитування населення. Між ОСОБА_1 та ТОВ «Зе медіа» був укладений договір про надання послуг № 321116 від 23.10.2020.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання послуг № 321116 від 23.10.2020, укладеного між ТОВ «Зе медіа» (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець), за змістом якого виконавець зобов`язався провести опитування протягом 25.10.2020 з 8.00 до 20.00 години, розмір плати за надані послуги становить 994 грн.

Згідно наказу № 81-ос Товариства з обмеженою відповідальністю «Зе медіа» від 23.10.2020 «Про прийняття на тимчасову роботу щодо проведення соціологічного опитування», ОСОБА_1 прийнято на тимчасову роботу строком на один день 25.10.2020 для проведення соціологічного опитування населення: «П`ять запитань від Президента України», на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 кур`єра адміністративного відділу.

Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості видано наказ № 48/01-08 від 12.03.2021 про повернення ОСОБА_1 виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 1 860,34 грн. за період з 25.10.2020 по 31.10.2020 та наказ № 62/01-08 від 14.04.2021 про повернення ОСОБА_1 виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 2 126,08 грн. за період з 01.11.2020 по 08.11.2020.

Згідно довідки позивача № 1 176 від 12.12.2023, дохід ОСОБА_1 з 25.10.2020 по 08.11.2020 становить 3 986,42 грн.

Позивачем на адресу відповідача надіслані претензії з вимогами про повернення грошових сум.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 15.02.2018.

Згідно витягу з наказу в/ч НОМЕР_2 від 21.03.2024 № 83, ОСОБА_1 вибув у відрядження для виконання бойових (спеціальних) завдань.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (визначення термінів) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - це соціально-економічне явище, при якому частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону та збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

За змістом частин 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Позивач у цій справі, як платник відповідних грошових сум, з огляду на норми статті 1215 ЦК України, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.

Не доведення вини застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю позивачем є безумовною підставою у відмові в задоволенні позовних вимог, що також повністю узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) від 6 лютого 2019 року та правової позиції Верховного Суду у справі № 757/17820/17-ц від 24 квітня 2019 року, у якій вже враховано зазначені висновки Об`єднаної палати.

У даній справі позивачем не доведено вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття, таких обставин судом не встановлено і доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять.

Крім цього, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач уклав договір з ТОВ «Зе медіа» про надання послуг від 23.10.2020, за умовами якого відповідач зобов`язався надати послуги з соціологічного опитування громадян України 25.10.2020 та згідно наказу товариства № 81-ос відповідач був прийнятий на тимчасову роботу строком на один день на період відсутності основного працівника.

Отже, строк тимчасової роботи (один день) та розмір винагороди за її виконання (994 грн.), на переконання суду, не може свідчити про прямий умисел відповідача щодо неповідомлення позивача про укладений ним договір та умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними, оскільки призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці).

Слід зазначити, що розмір одноразової винагороди неможна розцінити як джерело існування, при цьому тимчасовий характер роботи у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не припиняє права на отримання допомоги по безробіттю.

У справі "Gaygusuz v. Austria, § 41" Європейський суд з прав людини установив, що право на невідкладну допомогу - допомогу за системою соціального забезпечення, пов`язану з виплатою внесків у фонд страхування на випадок безробіття - було, наскільки це передбачено чинним законодавством, майновим правом для цілей статті 1 Протоколу № 1, тобто є позитивним обов`язком держави, оскільки це положення застосовується без необхідності покладатися виключно на зв`язок між правом на невідкладну допомогу та зобов`язанням сплачувати "податки чи інші внески".

У рішенні ЄСПЛ у справі "Казарін проти Італії" (заява Амелії Казарін ( Amelia Casarin ) № 4893/13) від 11 лютого 2021 року суд також установив, що держава фактично вже надала людині соціальну допомогу, її перерахунок і подальші спроби повернути виплачені кошти становитимуть втручання у права, гарантовані статтею 1 Протоколу 1 Конвенції.

Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, зважаючи на позицію сторін у даній справі та встановлені обставини, суд дійшов висновку за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Київського обласного центру зайнятості, в особі Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено (підписано) лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.06.2024.

Суддя А. Ю. Цуранов