УХВАЛА

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 747/468/23

провадження № 61-9131 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року, додаткове рішення цього ж суду від 15 січня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Логвиненка М.М.» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договорів оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив розірвати договори оренди землі від 19 лютого 2019 року, площею 3,48 га та 3,0 га та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати за землю в сумі 224 385,00 грн за період 2019-2022 років відповідно до укладених договорів оренди земельних ділянок.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 15 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Логвиненка М.М.» витрати на правничу допомогу у розмірі 9 750,00 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2024 року рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФГ «Логвиненка М.М.» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за землю за 2022 рік у розмірі 114,41 грн та 32,13 грн пені.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Логвиненка М.М.» витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 9 000,00 грн.

У червні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на вказані судові рішення, у якійзаявник просив їх скасувати в частині відмови у задоволенні позову та стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Зі змісту положень пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України убачається, що у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що орендна плата у розмірі 13 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0631 (95 767,92 грн) становить 12 449,82 грн, а орендна плата земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1581 - 10 707,95 грн, що у загальному розмірі складає 23 157,77 грн щорічно.

Ураховуючи індекси інфляції, щорічний розмір орендної плати за дві земельні ділянки мав становити: у 2020 році - 24 315,66 грн; у 2021 році - 25 473,55 грн; у 2022 році - 29 317,74 грн.

За наведених обставин, ціна позову в частині вимоги про розірвання договорів оренди землі становить 79 106,95 грн, в частині розміру заборгованості за період з 2019-2022 роки, яку просить стягнути позивач - 224 385,00 грн.

З огляду на вимоги пунктів 1, 8 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесятирозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000).

Таким чином, зазначена справа є справою з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у таких справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів дослідила ціну та предмет позову, складність справи й не встановила випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження ОСОБА_1 скористався.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року, додаткове рішення цього ж суду від 15 січня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Логвиненка М.М.» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара