Справа № 509/7463/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ :

15 грудня 2023 року, представниця ОСОБА_1 адвокат Конова Л.М. звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд, визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на : два житлових будинка з господарчими будівлями та спорудами, що позначені в техпаспорті літ. «А,а», загальною площею 67,5 кв.м. житловою площею 27,4 кв.м., та під літерою «Ж», загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ; які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.2010 р., виданого згідно рішення виконкому Барабойської сільради від 19.07.2010 р. ; земельну ділянку площею 0,114 га, кадастровий номер :02:001:0231 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного кату на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 384882 від 28.12.2009 р. виданого згідно рішення ХІІІ сесії V скликання Барабойської сільради Овідіопольського району Одеської області від 21.05.2008 р. № 607-V ; земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :02:001:0230 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 192358 від 28.12.2009 р., виданого згідно рішення ХІІІ сесії V скликання Барабойської сільради Овідіопольського району Одеської області від 21.05.2008 р. № 607-V та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 майнові права і обов?язки забудовника житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , посилаючись на письмову відмову нотаріуса у видачі ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину за законом з підстав відсутності в матеріалах спадкової справи № 134/2023 письмових відмов від прийняття спадщини інших спадкоємців (дітей) померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відповідно довідки Дальницької сільради № 273 від 29.08.2023 р. на момент смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали у спадковому будинку та протягом 6-ти місяців після смерті батька не відмовились від прийняття спадщини на відміну від їхньої сестри ОСОБА_6 , яка своєю нотаріальною заявою від 05.09.2023 р. відмовилась від прийняття спадщини за законом яка залишилась після смерті батька (спадкодавця) ОСОБА_4 .

В судове засідання представниця позивачки не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, під підпис, причини неявки не повідомила, надіславши до суду клопотання, в якому повністю підтримала позов ОСОБА_1 , який просила задовольнити і слухати справу без їхньої участі (а.с. 83).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіславши на адресу суду, письмові заяви, в яких повністю визнали позов своєї матері ОСОБА_1 , повідомивши про своє знаходження за межами України, через що не можуть бути присутніми на засіданнях суду (а.с. 78,94).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України, визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. спадкоємець, який постійно проживав разом їз спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину - не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд встановив, що після смерті чоловіка позивачки - спадкодавця ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на два житлових будинка з господарчими будівлями та спорудами, що позначені в техпаспорті літ. «А,а», загальною площею 67,5 кв.м. житловою площею 27,4 кв.м., та під літерою «Ж», загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ; які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.2010 р., виданого згідно рішення виконкому Барабойської сільради від 19.07.2010 р. ; земельну ділянку площею 0,114 га, кадастровий номер :02:001:0231 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного кату на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 384882 від 28.12.2009 р. виданого згідно рішення ХІІІ сесії V скликання Барабойської сільради Овідіопольського району Одеської області від 21.05.2008 р. № 607-V ; земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :02:001:0230 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 192358 від 28.12.2009 р., виданого згідно рішення ХІІІ сесії V скликання Барабойської сільради Овідіопольського району Одеської області від 21.05.2008 р. № 607-V (а.с. 9,10,15-29,37,38).

Рішенням виконкому Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 8 від 17.12.2015 року «Про прийняття рішення щодо перейменування АДРЕСА_2 була перейменована на АДРЕСА_1 (а.с. 39).

Спадкодавець ОСОБА_4 не залишив заповіту, отже позивачка як його дружина є спадкоємцем 1 черги після чоловіка.

Іншими спадкоємцями 1 черги є їхні діти : син ОСОБА_2 , дочка Банку ОСОБА_7 та дочка Банку ОСОБА_8 , яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 58 оборот аркуша).

Факт родинних відносин ОСОБА_2 з батьком підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.03.1981 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 від 05.09.1990 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_6 НОМЕР_3 від 25.12.1984 року (а.с. 11-13).

Позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. за оформленням спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 , була заведена спадкова справа № 134/2023 (а.с. 56).

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено листом приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. № 634/02-14 від 27.10.2023 року у зв`язку з тим, що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом шести місяців після смерті спадкодавця не надали відмови від прийняття спадщини, а тому на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли її, а тому немає підстав видати свідоцтво про право на спадщину за законом особисто ОСОБА_1 , що підтверджується листом нотаріуса від 27.10.2023 р., що міститься в матеріалах спадкової справи № 134/2023 (а.с. 77).

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об?єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18).

В матеріалах справи мається будівельний паспорт на забудову присадибної ділянки в АДРЕСА_1 , на якій спадкодавець ОСОБА_4 розпочав, але не закінчив будівництво житлового будинку, який не був прийнятий в експлуатацію і право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов?язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності (а.с. 30-35).

Таким чином, спадкоємець ОСОБА_1 має право на визнання за нею майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини, як і усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, на думку суду, на даний момент наявні правові підстави для визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на вищевказані об?єкти нерухомості та майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини, що є предметом цього позову, в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,191,197,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273,277 ЦПК України, ст.ст. 293,355,356,357,358,1217,1218,1264,1266,1268,1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити ;

2.Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_4 ) - право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на : два житлових будинка з господарчими будівлями та спорудами, що позначені в техпаспорті літ. «А,а», загальною площею 67,5 кв.м. житловою площею 27,4 кв.м., та під літерою «Ж», загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,114 га, кадастровий номер :02:001:0231 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :02:001:0230 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : АДРЕСА_1 , та на майнові права і обов?язки забудовника житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.09.2024 р.

Суддя Гандзій Д.М.