Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5040/23 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О.М.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/5040/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , поданою через адвоката Семенька Василя Михайловича,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Просила стягувати з кожного із відповідачів аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що наразі є непрацездатною за віком та за станом здоров`я, їй встановлена 2-а група інвалідності у зв`язку з наявністю тяжких хронічних захворювань, вона отримує пенсію у розмірі 2 520 грн та не має інших джерел доходів. Відповідачі є її повнолітніми синами, які здорові та працездатні. Їй відомо, що хоча ОСОБА_3 офіційно не працює, але отримує достатні мінливі періодичні доходи від разових заробітків за місцем свого проживання. ОСОБА_2 також наразі офіційно не працює, але постійно їздить на заробітки закордон, де отримує достатні мінливі періодичні доходи. ОСОБА_4 є військовослужбовцем ЗСУ та має систематичний дохід у вигляді щомісячного грошового забезпечення. Хоча невідомі конкретні розміри доходів відповідачів, але вони є достатніми не лише для їх нормального існування, а й для надання належної матеріальної допомоги своїй непрацездатній матері. Її матеріальне становище є вкрай скрутним. Пенсії на продукти харчування та ліки не вистачає. Також вона позбавлена можливості проживати за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 через конфлікти із ОСОБА_3 та спричинення їй 25 серпня 2020 року легких тілесних ушкоджень. Із того часу вимушена була тимчасово проживати у знайомих за різними адресами. Наразі тимчасово проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яку неофіційно наймає за мінімальну плату. Її повнолітні діти про неї не піклуються, хоча зобов`язані її утримувати, бо вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 100 грн з кожного із відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - з 14 серпня 2023 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат та рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через адвоката Семенька В.М. подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2 520 грн на місяць, рівень якої забезпечує її прожитковий мінімум. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року установлений прожитковий мінімум у розмірі 2 093 грн. Позивач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та тримання свої дітей до досягнення ними повноліття. ОСОБА_2 останні три роки постійно проживає в Республіці Польща та має карту побуту. Такі обставини підтверджуються відмітками у закордонному паспорті та договором найму житла від 31 травня 2023 року. ОСОБА_2 не було відомо про існування цивільної справи. ОСОБА_4 написав заяву до суду про відкладення розгляду справи, щоб знайти адвоката, оскільки скаржник не має відповідних знань у сфері сімейного права, але суд першої інстанції заяви про відкладення розгляду справи до уваги не прийняв та розглянув справу без його участі. ОСОБА_5 не отримував позов з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі. Відповідачі об`єктивно не мали можливості подати відзив на позовну заяву та належні докази на обґрунтування своєї позиції. За таких обставин докази, які подані разом із апеляційною скаргою, просить прийняти Житомирським апеляційним судом. Окрім того, з інформації відповідачів відомо, що сім`я ОСОБА_6 жила разом до 1987 року. У тому ж році батько відповідачів розлучився із ОСОБА_1 та переїхав жити у с. Кмитівці Хмельницької області. Відповідачі, коли були неповнолітніми, бачили матір до п`яти років, оскільки вона поїхала на заробітки. Перебуваючи на заробітках, мати життям дітей не цікавилася, не писала та не телефонувала, не надавала матеріальної допомоги, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, як складову частину виховання. Тобто, позивач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання відповідачів, коли вони були неповнолітніми. Відповідачів виховували дідусь та бабуся. Саме останні займалися відповідачами та купували дітям їжу і необхідні речі. Під час приїзду в 1995 році додому, позивач поза волею дітей оформила їх до Волинської школи-інтернату, де вони перебували з 01 вересня 1995 року по 31 серпня 1996 року. Також у кожного з відповідачів на утриманні перебувають діти, всі відповідачі є безробітними, а тому не мають можливості утримувати матір, потреби якої повністю забезпечує пенсія.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Апеляційний суд повертає ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу без розгляду, враховуючи, що відзив на апеляційну скаргу поданий без додержання норм абзацу другого частини другої ст.183 ЦПК України, оскільки до відзиву на апеляційну скаргу не долучені докази надсилання його копій іншим учасникам справи.

Разом із тим, за положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи із кожного відповідача на користь позивача по 1 100 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісяця, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є особою, якій встановлена 2-а група інвалідності та є непрацездатною. Вона отримує пенсію у розмірі 2 520 грн, що є замалим для нормального існування людини, а тому має право на утримання рідним синами. Проте, позивач не надала доказів, що відповідачі можуть щомісяця сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн. Виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який на 2023 рік становив 2 093 грн, суд першої інстанції вважав достатнім задоволення позову в присудженому вище розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду не може повність погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2023 року визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.23).

За положеннями ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Договір (договори) про надання правової допомоги відповідачам з адвокатом Семенька В.М. укладено 10 грудня 2023 року, тобто після ухвалення 13 листопада 2023 року судом першої інстанції рішення у справі. Також у матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи, про що зазначається у апеляційній скарзі. Так, у розписці особистий підпис ОСОБА_2 про одержання повістки про виклик на 13 листопада 2023 року відсутній (а.с.45). Інших документів, які б підтверджували беззаперечність обізнаності відповідача ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі та призначення на 13 листопада 2023 року судового засідання матеріали справи також не містять.

За положеннями п.3 частин третьої ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, справа розглянута судом за відсутності відповідача ОСОБА_2 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, за обставин, коли таке повідомлення було обов`язковим, та апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 обґрунтована такою підставою, а тому за приписами п.3 частини третьої ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення.

Відповідно до частини першої та третьої ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суд першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із огляду на підстави скасування рішення суду першої інстанції вбачається винятковість випадку, за якого суд апеляційної інстанції приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, та додані до апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є синами позивача ОСОБА_7 (а.с.10-12).

Після офіційного розірвання шлюбу з ОСОБА_8 12 листопада 1991 року позивач змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим повторно у 2023 році (а.с.5).

Як убачається із довідки до акта огляду МСЕК №417229 позивач є особою з інвалідністю, який з 24 липня 2023 року безстроково встановлена друга група (а.с.6). У довідці зазначено, що позивачу протипоказана важка фізична праця та тривала хода (а.с.6).

Із копії консультаційного висновку спеціаліста, виданого КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського» Житомирської обласної ради 08 червня 2023 року, прослідковується, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: первинний остеоартроз, генералізована форма з переважним ураженням суглобів кистей, стоп, кульшових, колінних, гомілково-ступневих, попереково-крижового відділу хребта (спондилоартроз), стадія II-III, з вираженим больовим синдромом та синовіїтами колінних суглобів. СФН II-III (а.с.7). Призначено медикаментозне лікування, масаж, обмеження фізичного навантаження на кінцівки та хребет, носіння ортезів та користування тростиною при ході. Рекомендоване санаторно-курортне лікування.

Згідно з довідкою про доходи від 01 серпня 2023 року №7076 7003 9207 1081, яка видана Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, розмір якої станом на липень 2023 року становив 2 520 грн (а.с.8).

Згідно зі ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною першою ст.202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до абзацу 17 частини першої ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону.

Частиною першою ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі №569/14108/17 відображений правовий висновок, відповідно до якого тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу наступних юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи потребують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц.

Тобто, до предмета доказування в даній категорії справ входить: наявність кровної спорідненості між сторонами як між батьком/матір`ю та дитиною або інших юридичних фактів, які зумовлюють обов`язок утримання (усиновлення); непрацездатність батька/матері; їх потреба у матеріальній допомозі з боку повнолітніх дочки/сина.

Постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року в справі №301/160/17 містить правовий висновок, за яким необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх (батьків) матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, одержаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Так, у постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі №212/1055/18 зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 є непрацездатною і отримує лише пенсію, щомісячний розмір якої становить 2 520 грн та іншого доходу не має, а тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, приймаючи до уваги рівень її матеріального забезпечення (пенсію) та хворобливий стан здоров`я останньої, який потребує витрачання коштів на лікування та підтримання життєдіяльності людини, що не пов`язується з додатковими витратами у розумінні частини першої ст.203 СК України, але дає підстави для виникнення обов`язку повнолітніх синів утримувати матір, яка батьківських прав щодо них не позбавлялася.

Відповідачі знаходяться у працездатному віці, протипоказань щодо праці через стан здоров`я не мають, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували набуття ними статусу безробітних або хворобливого стану здоров`я, а відтак не спростовано належними та допустимими доказами можливість відповідачів надавати позивачу посильну майнову (фінансову) допомогу, якої ОСОБА_1 потребує не лише через непрацездатність.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо синів та не надала доказів щомісячного розміру понесених нею витрат на лікування не ґрунтуються на нормах права. Так, позивач відносно синів батьківських прав не позбавлялася, а навчання відповідача ОСОБА_4 в Новоград-Волинській школі-інтернаті у період із 01 вересня 1995 року по 31 серпня 1996 року та згодом вибуття на подальше виховання батьків і навчання до Чижівської школи не є тією обставиною, яка доводить позбавлення позивача у встановленому законом порядку батьківських прав відносно своїх синів, оскільки вихованцями відповідної школи-інтернату могли бути не лише діти, батьки яких позбавлені батьківських прав (а.с.92-93). Виходячи із змісту позовних вимог, вимоги про участь відповідачів у додаткових витратах на матір не заявлені, як вже зазначалося вище, а тому не надання позивачем доказів витрат, які вона щомісяця несе на лікування, не є тією обставиною, яка дає підстави відмовити у задоволенні цього позову, оскільки доведено кровне споріднення сторін, непрацездатність позивача та потреба матері у матеріальній допомозі.

Інша річ, у якому розмірі має бути допомога синів матері, враховуючи, що за правовими позиціями Верхового Суду обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надання батькам матеріальної допомоги. При цьому, отримання позивачем пенсії, яка є більшою за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вона не потребує матеріальної допомоги.

Так, відповідачі одружені та мають власні сім`ї, у зв`язку з чим - відповідні обов`язки, що не виключає надання матері матеріальної допомоги, яка такої потребує (а.с.66-91). У відповідача ОСОБА_10 у шлюбі народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_11 , а у відповідача ОСОБА_2 у шлюбі народилися: ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_12 та 23 травня 2018 року син ОСОБА_13 .

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 2 093 грн, а за Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить вже 2 361 грн.

За таких обставин, буде цілком справедливим, якщо допомога відповідачів позивачу буде складати 2 400 грн, тобто по 800 грн із кожного повнолітнього сина, що надасть можливість матері додатково отримувати щомісяця до пенсії ще матеріальну допомогу від повнолітніх синів у загальному розмірі прожиткового мінімуму, що збільшить загальний щомісячний дохід позивача вдвічі та забезпечить її існування, не ставлячи при цьому відповідачів у скрутне матеріальне становище та не породжуючи для їх сімей (дітей) негативних наслідків.

Окрім того, присуджуючи аліменти у твердій грошовій сумі у порядку ст.202 СК України, суд першої інстанції незаконно зазначив, що їх розмір не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, чого чинним законодавством не передбачено, а мінімальний гарантований розмір аліментів регламентований Законом лише при присудженні аліментів на неповнолітніх дітей та у позовній заяві позивач не просила застосувати аналогію до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє частково, стягуючи із кожного із відповідачів на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісяця, починаючи із 14 серпня 2023 року, тобто з дня подачі позову. У задоволенні решти позову відмовляється.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану через адвоката Семенька Василя Михайловича, задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 14 серпня 2023 року.

Стягувати із ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 14 серпня 2023 року.

Стягувати із ОСОБА_4 користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 14 серпня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 липня 2024 року.

Головуюча Судді: