Єдиний унікальний номер судової справи: 474/1366/23
Номер провадження: 22-ц/812/895/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Максютенко О.А. в приміщені того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2023 року, ОСОБА_3 звернувся до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позивач зазначав, що з 08 жовтня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який за рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу, виданого 10 червня 2019 року Врадіївським районним судом Миколаївської області, з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 . Від цих стосунків мають малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. У зв`язку з чим, вважає, що його матеріальний стан значно змінився, що є підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/8 частку , стягнутих з нього на підставі судового наказу, виданого 10 червня 2019 року Врадіївським районним судом Миколаївської області.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області 08 листопада 2023 року справу передано для розгляду за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

11 січня 2024 року згідно ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 07 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року позов задоволено. Зменшено розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_3 на підставі судового наказу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2019 року, у справі № 474/419/19 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини до 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки у позивача відбулися зміни у сімейному та матеріальному стані, у відповідності до положень ст. 192 СК України наявні підстави для зменшення розміру аліментів. При цьому, суд вважав, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/8 на утримання малолітнього сина є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не обґрунтовано наявність підстав для зменшення розміру аліментів. При цьому проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 і народження другої без належного підтвердження погіршення майнового стану не можуть бути достатньою підставою для зміни розміру аліментів. А сам по собі факт створення нової родини і народження дитини не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу. Зазначає, що згідно наданої на запит державного виконавця довідки про доходи, дохід позивача як військовослужбовця за період з 01 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 446 615, 13 грн, що ставить під сумнів твердження ОСОБА_3 про зміну (погіршення) його матеріального стану.

Крім того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково відкрито провадження у справі без наявності доказів про сплату судового збору при зверненні позивача до суду з позовом. Разом з тим, у відповідності до ст. 274 ЦПК України справи у спорах про зменшення розміру аліментів мають розглядатись судом за правилами загального позовного провадження, натомість судом справу розглянуто у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, що у відповідності до п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в жовтні 2023 року звернувся до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом про зміну розміру аліментів (а.с.1-13).

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області 08 листопада 2023 року справу передано для розгляду за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (а.с.21).

11 січня 2024 року згідно ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 07 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.25).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За змістом указаних процесуальних норм до справ, які підлягають обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження віднесено, зокрема, справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Отже, справи у спорах про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Такі висновки містяться у постанові, прийнятій 24 січня 2024 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатами розгляду справи № 752/1058/23.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та не врахував, що вимоги про зміну розміру аліментів, виникають з сімейних правовідносин, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням встановленого, на підставі пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та розгляду справи по суті заявлених вимог та ухвалення нового судового рішення.

Вирішаючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що батьками малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року шлюб, зареєстрований 08 жовтня 2016 року Первомайським міським ВДРАЦС державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ Миколаївської області, актовий запис № 330, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

На підставі судового наказу, виданого 10 червня 2019 року Врадіївським районним судом Миколаївської області, з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

На даний час малолітній ОСОБА_9 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тож, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Водночас такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23), від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що на даний час він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , мають малолітню дитину у зв`язку з чим ОСОБА_6 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Суд першої інстанції, установивши, що змінився сімейний стан ОСОБА_3 , а саме народження від інших стосунків сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 .

Разом з тим, змінивши розмір стягнутих аліментів з позивача з 1/4 до 1/8 частини суд не врахував наступне.

Так, згідно довідки державного виконавця, дохід позивача як військовослужбовця за період з 01 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 446 615, 13 грн., а відтак на думку колегії розмір стягнутих аліментів з позивача судовим наказом Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року підлягає зменшенню з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, і разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі судового наказу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року по справі №2-н/474/25/2019 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів позивачем не сплачено судовий збір.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду скасовано та позов задоволено частково з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1878,80 грн. (1073,60 грн. за подання позову + 805,20 грн. (1073,60 грон х 150% :2) за розгляд апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі судового наказу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року по справі №2-н/474/25/2019 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 1878,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 липня 2024 року.