ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4301/24 Справа № 216/804/19 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/804/19 за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Ямковий Владислав Іванович,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року,

встановив:

У лютому 2019 року Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 734-пк-2005, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 16 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11% процентів річних. Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 10 серпня 2020 року, шляхом зарахування відповідної суми на поточний рахунок, щомісячно в термін до 20 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за договором становить 181,86 доларів США. Також, умовами договору визначено порядок нарахування процентів, вразі порушення умов договору.

10 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 734-nn-2005, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 734/1-nn-2005, та між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 734/2-nn-2005.

Вказаними договорами було передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року.

Крім того, на виконання умов пункту 5.1 кредитного договору, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 734-пз-2005 від 10 серпня 2005 року, за умовами якого, останній передав банку в заставу (іпотеку) двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим номером 616, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до договору, в тому числі права вимоги до кредитного договору №734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року.

19 жовтня 2015 року, згідно реєстру поштових відправлень, ОСОБА_1 було відправлено повідомлення № 7233/11/2 від 15 жовтня 2015 року про відступлення прав вимоги між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою по кредитному договору № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року, іпотечному договору №734-пз-2005 від 17 серпня 2005 року, договорами поруки № 734-пп-2005 від 10 серпня 2005 року, № 734/1-пп-2005 від 10 серпня 2005 року, № 734/2-пп-2005 від 10 серпня 2005 року.

Станом на 15 січня 2019 року умови кредитного договору № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року позичальником не виконуються, погашення за кредитом не відбувається, в результаті чого заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 330 059,91 грн, з яких сума основного боргу 183 384,25 грн, інфляційні втрати 30 883,78 грн, пеня 47 598,41 грн, прострочені відсотки за користування кредитом 68 193,47 грн, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року, яка складається із: суми основного боргу 183 384,25 грн, інфляційних втрат 30 883,78 грн, пені 47 598,41 грн, прострочених відсотків за користування кредитом станом на 15.01.2019 68 193,47 грн, а всього 330 059,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи судовий збір в сумі 1 237,72 грн, з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Ямковий В.І., просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з порушенням позичальником виконання зобов`язання за кредитним договором, банк використав своє право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, пред`явивши 23 грудня 2014 року вимогу позичальнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в лютому 2019 року, тобто більш ніж через 4 роки з дня пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і відповідно, через рік після спливу строку позовної давності встановленої чинним законодавством для пред`явлення вимог такого характеру.

При цьому здійснення 20 листопада 2015 року чергового платежу щодо погашення боргу за кредитним договором не перериває строку позовної давності, початок якого закон пов`язує з пред`явленням банком вимоги від 23 грудня 2014 року про дострокове повернення всієї заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 734-пк-2005, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 16 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 процентів річних. Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 10 серпня 2020 року, шляхом зарахування відповідної суми на поточний рахунок, щомісячно в термін до 20 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за договором становить 181,86 доларів США. Також, умовами договору визначено порядок нарахування процентів, вразі порушення умов договору. Датою сплати процентів є день зарахування необхідної суми на рахунок, зазначений в п. 4.3 договору (том 1 а.с.38-43).

Також, 10 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 734-nn-2005, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 734/1-nn-2005, та між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 734/2-nn-2005. Вказаними договорами було передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року, а у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (том 1 а.с.52-57).

Крім того, на виконання умов пункту 5.1 кредитного договору, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 був укладено договір іпотеки № 734-пз-2005 від 10 серпня 2005 року, за умовами якого, останній передав банку в заставу (іпотеку) двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно передається в іпотеку, як забезпечення основного зобов`язання повернення кредитних коштів (том 1 а.с.48-51).

23 грудня 2014 року АТ «Банк Фінанси і Кредит» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою протягом 10 банківських днів з моменту отримання цієї вимоги повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти (комісії) за користування кредитом за фактичний (неоплачений) період та пеню за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату процентів, у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року. (том 1 а.с.103-105)

Відповідно п. 3.4 кредитного договору, у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплати процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів та сплати процентів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення умов цього договору. (том 1 а.с.39)

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим номером 616, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до договору, в тому числі права вимоги до кредитного договору № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року. (том 1 а.с.23-28)

Листом від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про відступлення прав вимоги. (том 1 а.с.31-32)

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року, яка складається з: суми основного боргу 183 384,25 грн, інфляційних втрат 30 883,78 грн, пені 47 598,41 грн, прострочених відсотків за користування кредитом станом на 15 січня 2019 року 68 193,47 грн, а всього 330 059,91 грн, оскільки 20 листопада 2015 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснено платіж на суму 4450,29 грн, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, за наступних підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Встановлено, що відповідачами подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із тим, положеннями статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначено, що: «оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 20 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення».

Аналогічні висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 753/16143/18.

Умовами договорів поруки від 10 серпня 2005 року визначено, що дія цих договорів закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору, тобто не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Тому мають застосовуватися положення частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто у цих правовідносинах протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Закінчення строку, установленого договором поруки, тобто сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, в термін до 20 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за цим договором становить 181,86 доларів США.

Також, п. 4.7 вказаного договору визначено, що позичальник щомісяця в строк до 20 числа кожного місяця, сплачує в склад щомісячного платежу комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 292,80 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вимогою від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про невиконання зобов`язань за кредитним договором №734-пк-2005 від 10 серпня 2005 року, та пред`явлено вимогу протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти (комісії) за користування кредитом за фактичний (неоплачений) період та пеню за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату процентів. Тобто банк змінив умови кредитного договору в частині строку дії такого договору, та визначив строк 08 січня 2015 року для дострокового погашення кредиту та закінчення терміну дії договору.

Таким чином, пред`явленням вказаної вимоги відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був погасити весь розмір заборгованості за кредитним договором, а не продовжувати сплачувати платежі у порядку та в розмірі щомісячних ануітетних платежів.

З огляду на викладене, суд вважає, що строк позовної давності слід рахувати з наступного дня, зазначеного банком у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, а саме: з 09 січня 2015 року.

Разом з тим, з даним позовом до суду позивач звернувся 06 лютого 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

На думку колегії суддів, зазначені вище обставини свідчать про припинення поруки ще у липні 2015 року, коли ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» визначив строк для дострокового погашення кредиту за вказаним вище кредитним договором і не звернувся до суду з відповідної вимогою про стягнення коштів з поручителів за договором поруки протягом 6 місяців.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

За таких обставин застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе за умови наявності порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем було доведено наявність свого порушеного права внаслідок несвоєчасної сплати боргу за кредитним договором від 10 серпня 2005 року, надано докази на підтвердження обставин, викладених у позові, зокрема надано належний розрахунок заборгованості, проте позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, тому колегія суддів вважає, що в позові про стягнення заборгованості до боржника ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - у зв`язку із припиненням поруки.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Зазначене призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин та відповідно до вимог п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просив суд стягнути з позивача на користь відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 940 грн, разом з тим не надав доказів сплати відповідачами вказаного судового збору. Надана до апеляційної скарги квитанція свідчить про сплату судового збору платником ОСОБА_5 , а не відповідачами по справі, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на користь відповідачів.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Ямковий Владислав Іванович, задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста