ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3624/24 Справа № 208/5532/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Савін Сергій Олександрович на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, Головний сервісний центр МВС України про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та користування, визнання права власності (суддя першої інстанції Похваліта С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У 2018 році позивачка ОСОБА_3 звернулась до Заводського районного сулу м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, Головний сервісний центр МВС України про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та користування, визнання права власності, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 17.05.2018 року, згідно з яким право власності на автомобіль марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_1 ;

- скасувати реєстрацію автомобіля марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 за ОСОБА_1 ;

- витребувати з чужого володіння та користування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, Головний сервісний центр МВС України про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та користування, визнання права власності задоволено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та через свого представника Савіна С.О. , подала апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції невірно оцінив фактичні обставини справи, не надав об`єктивної, належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 купила спірний транспортний засіб у ОСОБА_6 , який у свою чергу, купив даний транспортний засіб у ОСОБА_5 , який у свою чергу купив у ОСОБА_7 . На час укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 не знала і не могла знати, що ОСОБА_6 купив транспортний засіб у ОСОБА_5 , а останній придбав цей транспортний засіб у ОСОБА_7 , який діяв на підставі підробленої довіреності.

Вказує, що договір купівлі-продажу укладався між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в сервісному центрі, працівники якого на час укладання даного правочину, перевіряли законність та правомірність наданих сторонами документів.

Наголошує на тому, що спірний транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_3 з її волі, оскільки на підставі договору позички транспортного засобу від 05.06.2014 року, позивачка передала ОСОБА_4 спірний транспортний засіб у безоплатне користування.

Зазначає, що спірне майно не підлягає витребуванню у добросовісного набувача, ОСОБА_1 , на підставі віндикаційного позову, оскільки транспортний засіб вибув з володіння власника за його волею, оскільки ОСОБА_3 добровільно передала спірний автомобіль у користування ОСОБА_4 , який у подальшому передав транспортний засіб третім особам.

Савін С.О. просив рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Від представника Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Одеській області Толпиго О.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що задоволення Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовної вимоги ОСОБА_3 щодо визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 17.05.2018 року,не узгоджується з приписами нормативно - правових актів у сфері державної реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, зокрема вимог Інструкції № 379, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про скасування державної реєстрації (перереєстрації),

Толпиго О.Ф. просила скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року по справі № 208/5532/23 в частині визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 17.05.2018 року та скасування реєстрації автомобіля марки MITSUBISHI PAGERO 2972, (2007), колір білий, № куз. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 , і ухвалити у цій частині нове рішення яким позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 17.05.2018 року та скасування реєстрації автомобіля марки MITSUBISHI PAGERO 2972, (2007), колір білий, № куз. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Від представника Головного Сервісного Центру МВС Ємельянової І.О.. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона наголошує на тому, що пунктом 15 Порядку № 1388 (в редакції чинній на момент виникнення вказаних правовідносин) не було визначено обов`язку уповноваженими особами сервісного центру МВС здійснювати перевірку дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, такий обов`язок виник з 20 грудня 2018 року, у зв`язку із внесенням Постановою КМУ від 12 грудня 2018 року № 1077 «Про затвердження Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 і від 4 червня 2007 р. № 795» змін до Порядку № 1388.

На момент виникнення вказаних правовідносин уповноваженим особам сервісного центру МВС необхідно було встановити лише наявність усіх визначених Порядком № 1388 документів, зокрема, довіреності для здійснення державної перереєстрації.

Ємельянова І.О. просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Від представника ОСОБА_3 - адвоката Стрижака Є.Ю., надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що зазначені у скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення,

Вказує, що ОСОБА_7 не був уповноваженою особою, не мав права відчужувати спірний автомобіль, вибув він з приватної власності позивачки поза її волею.

Стрижак Є.Ю. просив рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Савін С.О. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Одеській області Толпиго О.Ф. доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Від представника Головного Сервісного Центру МВС Ємельянової І.О надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Від Регіонального Сервісного Центру у м. Києві надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгулу справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 30 січня 2008 року ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіля марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер - НОМЕР_3 (а.с.11 Т.1).

Підставою набуття права власності на автомобіль був Договір купівлі - продажу №25-01/08-02 від 25.11.2007 року, укладений між Позивачем та ТОВ «Софт-Макс» та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.12 Т.1).

05 червня 2014 року ОСОБА_3 уклала договір позички транспортного засобу №0506/14 з ОСОБА_4 . Відповідно до п.1.1. Позикодавець ( ОСОБА_3 ) зобов`язується передати у користування Користувачу ( ОСОБА_4 ), транспортний засіб - легковий автомобіль Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3 , 2007 року випуску, колір - біла перлина, VIN - НОМЕР_2 (далі - Майно), а Користувач зобов`язується прийняти Майно у користування та повернути Майно Позикодавцеві на першу вимогу останнього у такому стані, у якому Майно було передано, з урахуванням нормального зносу (а.с.12 Т.1).

Також в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі транспортного засобу до Договору позички транспортного засобу №0506/14 від 05.06.2014, складений 05.06.2014 року, відповідно до п.1 якого Позикодавець ( ОСОБА_3 ) належним чином передав, а Користувач ( ОСОБА_4 ) належним чином прийняв транспортний засіб - легковий автомобіль Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3 , 2007 року випуску, колір - біла перлина, VIN - НОМЕР_2 , а також ключі та Свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу (а.с.13 Т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 09 лютого 2016 року довіреністю уповноважила ОСОБА_7 продавати та розпоряджатися автомобілем Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_2 . Дана довіреність посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3564 (а.с.110 Т.1).

На підставі даної довіреності ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3 було укладено з ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу транспортного засобу №5559 від 16 березня 2016 року (а.с.109 Т.1).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.В. повідомляє, що довіреність від імені ОСОБА_3 від 09 лютого 2016 року за реєстровим № 3564 вона як нотаріус не посвідчувала, вказана особа до неї не зверталась. За даними Єдиного реєстру довіреностей, ця довіреність не була зареєстрована в реєстрі довіреностей. На підставі викладеного, можна зробити висновок, що довіреність від 09.02.2016 р. за р. № 3564 була підроблена (а.с.229-234 Т.1).

Згідно із даними автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 21.02.2019, транспортний засіб марки Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 , зареєстрований за громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час транспортний засіб має номерний знак НОМЕР_6 і належить даній особі на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , видане 17 травня 2018 року в ТСЦ №5152 РСЦ МВС в Одеській області (а.с.95 Т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимі доказами, факт перебування у її власності автомобіля марки Mitsubishi, модель- Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 , факт того, що ОСОБА_3 не здійснювала відчуження належного їй автомобіля, автомобіль із володіння ОСОБА_3 вибув не з її волі, а іншим шляхом, факт незаконного відчуження автомобіля ОСОБА_7 , який не мав права на відчуження та розпорядження за довіреністю спірного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Предметом цього спору є визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та витребування цього майна з чужого незаконного володіння в останнього набувача.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Продавцем майна за договором купівлі-продажу згідно зі статтею 658 ЦК України має бути лише власник або належним чином уповноважений на укладення такого договору представник.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

З урахуванням приписів статті 202 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину.

Виключне право на укладення договору купівлі-продажу майна належить лише власнику цього майна або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі.

Матеріалами справи встановлено, що 05.06.2014 року ОСОБА_3 на підставі договору позички транспортного засобу № 0506/14 передала у користування ОСОБА_4 , автомобіль Mitsubishi, модель - Pajero, об`єм двигуна - 2972 куб. см., колір - біла перлина, рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер - НОМЕР_3 .

Згідно п. .1.3 вказаного договору, майно, що передається щ цим договором у безоплатне користування, належить позикодавцеві на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу № 25-01/08-02 від 25.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Софт-Макс та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4

Згідно п. 2.1.-2.4. позичкодавець зобов`язаний передати Користувачу майно у справному технічному стані, що відповідає його призначенню та умовам цього Договору, усіма речами та документами, що відносяться до нього, а користувач - прийнятя майно протягом 5 днів з моменту підписання даного Договору.

Передача майна здійснюється за Актом прийому-передачі, який є невід`єсним додатком до цього Договору.

Строк, на який передається Майно у безоплатне користування, становить 4 року з моменту підписання Акту прийому-передачі, або до вимоги Позичкодавця про повернення йому майна

Майно вважається повернутим позичкодавцю з моменту підписання відповідного Акту прийому-передачі.

Згідно Акту прийому-передачі транспортного засобу до Договору позички транспортного засобу № 0506/14 від 05.06.2014 року ОСОБА_3 , було передано ОСОБА_4 спірний автомобіль.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 09 лютого 2016 року довіреністю уповноважила ОСОБА_7 продавати та розпоряджатися автомобілем Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_2 . Дана довіреність посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3564 (а.с.110 Т.1).

На підставі даної довіреності ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3 було укладено з ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу транспортного засобу №5559 від 16 березня 2016 року (а.с.109 Т.1).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.В. повідомляє, що довіреність від імені ОСОБА_3 від 09 лютого 2016 року за реєстровим № 3564 вона як нотаріус не посвідчувала, вказана особа до неї не зверталась. За даними Єдиного реєстру довіреностей, ця довіреність не була зареєстрована в реєстрі довіреностей. На підставі викладеного, можна зробити висновок, що довіреність від 09.02.2016 р. за р. № 3564 була підроблена (а.с.229-234 Т.1).

У справі, яка переглядається, установлено, що договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля вчинявся в інтересах ОСОБА_3 як продавця відповідачем ОСОБА_7

Установивши, що воля власника транспортного засобу ОСОБА_3 не була спрямована на укладення будь-якого договору відчуження цього майна, в тому числі на уповноваження ОСОБА_7 , не надавала будь-кому права на розпорядження належним їй майном, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що вчинений договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені реалізований ОСОБА_7 , зокрема правочин купівлі-продажу від 16.03.2016 року, є недійсним на підставі частини третьої статті 203, статті 215 ЦК України в силу укладення цього правочину з дефектом волі продавця (за відсутності волевиявлення щодо відчуження майна).

Таким чином, суд встановив факт нікчемності договору купівлі - продажу з відчуження спірного рухомого майна, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника поза його волею та з порушенням законодавства.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України право власника на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Установивши, що спірний транспортний засіб вибув з володіння власника ОСОБА_3 поза її волею, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог.

На спростування підстав для витребування майна відповідно до статті 388ЦК України відповідач посилається на наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі ОСОБА_4 що унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Проте таких обставин під час розгляду справи не встановлено.

У справі, яка переглядається, установлено факт вибуття спірного майна з володіння саме власника - позивача на підставі договору купівлі-продажу, укладеного за відсутності його волі, нікчемність якого встановлена судом.

За встановлених у справі обставин надання у тимчасове користування ОСОБА_11 спірного автомобіля не може розцінюватись як передача майна іншій особі у володіння, що мало б значення для застосування застереження, обумовленого у пункті 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Суд з`ясував питання незаконності набуття транспортного засобу ОСОБА_1 , право власності на яке є похідним від права на це рухоме майно інших осіб за наступними правочинами з його відчуження, які, у свою чергу, не набули у встановленому законом порядку право власності на це майно та не мали права його відчужувати.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , яка є останнім набувачем.

При цьому ОСОБА_1 як добросовісний набувач, не позбавлена можливості захистити своє право у спосіб звернення до суду з позовом до продавця спірного майна щодо відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, зокрема з вимогою про стягнення витрачених ним коштів на придбання спірного автомобіля з особи, яка не мала відповідних повноважень на укладення договору купівлі-продажу.

За своїм змістом усі доводи скарги зводяться до того, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, яке вибуло з володіння позивача за його волею, а отже, підстави для витребування цього майна за правилами статті 388 ЦК України відсутні. Проте такі аргументи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, обґрунтовані висновки щодо спростування яких містяться у мотивувальних частинах ухвалених у справі рішень.

При цьому факт добросовісності набуття відповідачем спірного майна у цій справі сторони не заперечували та не оспорювали.

Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,в інтересах якої діє Савін Сергій Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2024 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи