Провадження № 2-др/679/4/2024
Справа № 679/831/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2024 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі судді Томіліна О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Вирішено в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Renault Duster, 2011 року виписку, VIN-Code - НОМЕР_1 ; автомобіль Renault Duster, 2011 року виписку, VIN-Code - НОМЕР_1 , залишити в особистій приватній власності ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 136400,00 грн компенсації за частку спільного автомобіля.

07.08.2024 до суду звернулася представник ОСОБА_2 - адвокат Котюк Т.А. з заявою про ухвалення додаткового рішення відносно розподілу судових витрат, оскільки при винесенні рішення від 30.07.2024 таке питання не було вирішено. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 14920 грн. витрат на проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у даній справі слід ухвалити додаткове рішення у зв`язку з тим, що при винесенні рішення суду від 30 липня 2024 року не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, заява представника останнього - адвоката Котюк Т.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 14920 грн. витрат на проведення судової оціночно-будівельної експертизи задоволенню не підлягає.

У той же час згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд з власної ініціативи вважає за необхідно вирішити питання про стягнення судових витрат, понесених позивачкою, оскільки її позовні вимоги було задоволено.

Представник позивача просив при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат врахувати надані стороною позивачки документи щодо судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1364 грн. Крім того позивачкою було сплачено 5000 грн. за проведення експертизи оцінки вартості майна за договором від 23.06.2023 (а.с.14-18, 25). На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які вона просить стягнути на її користь, надано: договір про надання правничої допомоги від 26.05.2023, укладений із адвокатським бюро «Волков та партнери» (а.с.26-27), додаткову угоду від 27.02.2024 про дострокове припинення договору (а.с.115), акт приймання-передачі правничої допомоги від 27.02.2024, згідно з яким вартість складання позовної заяви склала - 2250 грн., ознайомлення з відзивом - 900 грн., участь у судових засіданнях, протягом 3 год. 10 хв., - 4050 грн., а всього - 7200 грн. (а.с.115а-116); договір про надання правничої допомоги від 01.03.2024, укладений з адвокатом Огойком А.А., з визначеною ціною договору - 5000 грн. (а.с.121-123), акт прийому-передачі послуг від 21.05.2024, згідно з яким вартість представництво інтересів клієнта склала - 5000 грн. (а.с.178).

Відповідач та його представник під час розгляду справи заперечували проти стягнення судових витрат на користь позивачки, вважаючи їх значно завищеними, просили їх зменшити.

Як вже вказано вище, згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, судові витрати зі сплати судового збору та на проведення експертизи, які є обґрунтованими та підтвердженими належним чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи витрати на правничу допомогу двох адвокатів для позивачки в загальному розмірі склали - 12200 (7200+5000) грн.

Суд враховує, що позивачка без видимих на то причин відмовилася від послуг першого адвоката, найнявши іншого, збільшивши таким чином вартість послуг на 5000 грн., а послуги адвоката Огойка А.А. фактично полягали лише в участі у невеликій кількості судових засідань.

За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг, конкретних обставин справи, заперечень учасників, складності справи та обґрунтованості таких витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Постановити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 16364 грн.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Котюк Т.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат - відмовити.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного або через Нетішинський міський суд Хмельницької області суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М.Томілін