ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 липня 2024 року м. Чернівці Справа № 713/41/24

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Лисака І.Н., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Половінкіній Наталі Юріївні, Литвинюк Ірині Миколаївні та Одинаку Олександру Олександровичу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура В.О., на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 року головуючим суддею (доповідач) визначено Половінкіну Н.Ю., до колегії включено суддів Литвинюк І.М. та Одинака О.О.

16.07.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддям Половінкіній Н.Ю., Литвинюк І.М. та Одинаку О.О. , в обґрунтування якої вказувала, що 07 березня 2023 року Чернівецьким апеляційним судом у складі колегії суддів Височанської Н.К., Лисака І.Н., Перепелюк І.Б. у справі №713/2806/23 розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, моральної шкоди, у зв`язку із чим вважає, що суддя Височанська В.В. не мала права розглядати заяву про відвід у цій справі.

Звернула увагу, що помічник судді ОСОБА_5 - ОСОБА_6 є родичкою ОСОБА_4 .

Крім того, вказувала, що не отримувала ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2024 року про відкриття апеляційного провадження у справі, у зв`язку із чим втратила довіру до Чернівецького апеляційного суду через порушенням процесуальних норм та права на справедливий суд.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18.07.2024 року відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Н.Ю., суддів: Литвинюк І.М. та Одинака О.О. - визнано необґрунтованим.

Заяву про відвід колегії суддів у зазначеному складі передано для вирішення іншому судді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2024 року вирішення питання про відвід зазначених суддів передано судді Лисаку І.Н.

Провадження 22-з/822/69/24

Дослідивши зміст заяви про відвід головуючої судді Половінкіної Н.Ю., суддів: Литвинюк І.М. та Одинака О.О. вважаю, що підстави для задоволення відводу відсутні, оскільки доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності зазначеної колегії суддів.

Так, статтею 39 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити відвід судді.

Частиною 2 ст.40 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно із п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Вирішення питання про відвід судді/суддів підпадає під сферу дії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Наявність обставин, що виключають участь судді в цивільному судочинстві (стаття 36 ЦПК) в даному конкретному випадку охоплюється поняттям «безсторонність», в сенсі статті 6 параграфу 1 Конвенції і має визначатися «суб`єктивною оцінкою», на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та «об`єктивною оцінкою» - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Вирішується питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (пункт 81 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Салов проти України»).

Підстави для відводу передбачені у статті 36 ЦПК. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Обґрунтування відводу охоплюються формулюванням «наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді» (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК), розкриття змісту якого можливе за допомогою тлумачення положень Конвенції Європейським Судом, які стосуються в тому числі і категорії «неупередженість».

Наведеною нормою передбачено обов`язково підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики передбачає, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Водночас, у цій нормі вказано, що суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

За таких обставин, не може бути підставою для відводу судді/суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Отже, говорячи про «об`єктивний критерій» на підставі якого визначається наявність «неупередженості суду» в даній ситуації Суд враховує, що «об`єктивна перевірка» полягає в тому, що суд повинен створити враження неупередженості у стороннього спостерігача (пункт 65 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Incal v Turkey»), тобто необхідно визначити, чи маються, окрім поведінки судді, факти, що піддаються перевірці, які можуть викликати сумнів відносно неупередженості, в такому розумінні значення можуть мати навіть уявлення (пункт 58 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ferrantelli and Santangelo v Italy»). Для цього необхідно дотримання двох окремих умов: по-перше, щоб держава виконала свій обов`язок загального характеру по захисту судової системи від конфлікту інтересів, забезпечуючи, щоб внутрішня організація не допускала виконання однією і тією ж особою різних функцій в судовому процесі (пункт 123 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Kyprianou v Cyprus»); по-друге, щоб кожний суддя мав виконати своє особисте зобов`язання заявити самовідвід по відношенню до справи, де можливе виникнення думки такого конфлікту (пункт 48 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hauschildt v Denmark»).

За змістом частини третьої статті 39 ЦПК відвід повинен бути вмотивованим.

В даній справі доводи заяви про відвід стосуються незгоди заявника із судовим рішенням, ухваленим по іншій справі та іншим складом, тобто обставини є відмінними від теперішнього складу суду, у якого перебуває на розгляді ця права, у зв`язку із чим «об`єктивний критерій», який би міг свідчити про неупередженість суддів, не прослідковується.

При дослідженні «суб`єктивної оцінки» береться до уваги, те що по-перше, на суд розповсюджується презумпція особистої неупередженості суддів, оскільки не встановлені докази зворотного (пункт 119 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Kyprianou v Cyprus»); по-друге на дії суддів не повинні впливати особиста прихильність чи упередження, що стосується особистих переконань судді у справі (пункт 118 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Kyprianou v Cyprus»), тобто суб`єктивний критерій стосується особистих переконань судді у справі.

Так, по справі доводи, на які посилається особа, яка заявила відвід, не підтверджують будь-яку особисту прихильність суддів до сторони по справі, ставлення їх до справи або висловлення ними позиції саме по справі, що розглядається, а тому в даному випадку «суб`єктивний критерій» також не знайшов підтвердження.

Відвід суддів саме з підстав незгоди з правовою позицією інших суддів Чернівецького апеляційного суду прямо порушує один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, які не влаштовують заявника.

Крім того, у справі «Rustavi 2 Broadcasting Company Ltd та інші проти Грузії» (заява №16812/17) ЄСПЛ висловився про те, що безпідставні звинувачення суддів в упередженості та скарги на них до дисциплінарних органів можуть бути оцінені як спроби паралізувати здійснення правосуддя, та зрештою зіграти проти самих скаржників.

Таким чином, вказані в заяві обставини для відводу суддів не охоплюються змістом статі 36 ЦПК, не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість колегії суддів Чернівецького апеляційного суду і є припущеннями, а заявлений відвід є необґрунтованим. Доводи заявника щодо підстав для відводу суддів обґрунтовуються помилковим тлумаченням норми процесуального закону. Подальша участь колегії судді у розгляді справи не буде становити порушення статті 6 Конвенції, що є підставою для відмови в задоволені зазначеної заяви.

Керуючись ст.ст.36, 40 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Половінкіній Наталі Юріївні, Литвинюк Ірині Миколаївні та Одинаку Олександру Олександровичу у справі 713/51/24, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.Н. Лисак