Справа № 579/1208/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року Кролевецький районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Придатка В. М. ,

при секретарі Клишковій Ю.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевці справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання, -

в с т а н о в и в:

29.05.2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Кролевецького районного суду Сумської області з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , до 09 березня 2022 року, до часу мобілізації, з метою отримання грошової допомоги, з причин неможливості документально підтвердити факт спільного проживання.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її батьком, разом із яким до 09 березня 2022 року заявник постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 , вела спільне господарство, мала спільні права та обов`язки, і який до повноліття утримував її.

26 жовтня 2019 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку із чим змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Батько заявниці ОСОБА_3 з 09 березня 2022 року виконував службові обов`язки по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації. Згідно письмового сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 №603 від 26.02.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_6 в районі н.п. с.Ласточкине Донецької області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації.

Таке сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку.

27 лютого 2024 року по факту зникнення ОСОБА_3 безвісти 19.02.2024 року під час захист батьківщини в зоні виконання бойових завдань внесені відомості до ЄРДР №0000041 за ч.1 ст.115 КК України. Крім того, відомості про батька заявниці ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих умов.

Однак при зверненні до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплати грошової допомоги у зв`язку із зникненням безвісти батька ОСОБА_3 заявниці було відмовлено, оскільки останньою не надано докази того, що вона проживала разом із батьком.

Встановлення факту проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на отримання грошової виплати за безвісти зниклого батька ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявниця наполягала на задоволенні заяви. На запитання суду повідомила, що після одруження з ОСОБА_4 проживала разом із ним у м.Києві, оскільки вони не мали можливості знайти роботу у м. Кролевці. Припинення спільного проживання із чоловіком суду не підтвердила, хоча наполягала, що водночас постійно проживала спільно із батьком, часто до нього приїжджаючи. Наголосила на добрих стосунках із батьком, на тому, що останній постійно фінансово їй допомагав, вони регулярно спілкувалися під час військової служби ОСОБА_3 за допомогою месенджерів та мобільного зв`язку.

Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , - явку представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши думку заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заявниця є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.6, 7).

Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 №603 від 26.02.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_6 в районі н.п. с.Ласточкине Донецької області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації (а.с.8).

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №0 від 05.03.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій), особа рядового або начальницького складу (а.с.10).

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000041 від 27.02.2024 року, відомості про зникнення ОСОБА_3 безвісти 19.02.2024 року внесено до реєстру за ознаками ч.1 ст.115 КК України (а.с.11).

Згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_5 №269 від 10.03.2024 року, майор ОСОБА_3 , командир 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_5 , 19 лютого 2024 року зник безвісти за особливих обставин (під час збройного конфлікту) при виконанні бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини в районі населеного пункту Ласточкине Донецької області, під час дії воєнного стану (а.с.12-13).

Згідно листів військової частини НОМЕР_5 за №1687/5/2036 від 08.04.2024 року та за №1687/5/2716 від 27.04.2024 року, заявниці було відмовлено у виплаті згідно з Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 7 Порядку виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 та розділом XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. № 260, оскільки заявниця, будучи повнолітньою донькою ОСОБА_3 , з ним постійно не проживала, а проживала у АДРЕСА_2 (а.с.14, 16).

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_6 суду пояснив, що працює водієм ККЗ, проживає у одному під`їзді з ОСОБА_3 , заявницю знає, йому також відомо, що вона протягом тривалого часу проживала разом із батьком у АДРЕСА_1 - до від`їзду на навчання у м.Київ. Підтвердити суду, що заявниця продовжила постійно проживати разом із батьком після навчання та після укладення шлюбу, що у заявниці та ОСОБА_3 існували спільний побут та обов`язки, не зміг, лише підтвердивши, що заявниця дійсно неодноразово відвідувала батька, однак не зміг повідомити, наскільки часто та регулярно це відбувалося.

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_7 суду пояснив, що є безробітним, проживає у сусідньому під`їзді з ОСОБА_3 , заявницю знає, йому також відомо, що вона протягом тривалого часу проживала разом із батьком у АДРЕСА_1 . Підтвердити суду, що заявниця продовжила постійно проживати разом із батьком після укладення шлюбу, що у заявниці та ОСОБА_3 існували спільний побут та обов`язки, не зміг, лише підтвердивши, що заявниця дійсно неодноразово відвідувала батька, однак не зміг повідомити, наскільки часто та регулярно це відбувалося.

Суд дослідив також інші письмові докази, надані заявником:

- витяг з реєстру територіальної громади, згідно з яким ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 06 травня 2024 року (а.с.5);

- довідку голови ради будинку АДРЕСА_3 від 08.04.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично проживає та веде спільне домашнє господарство з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15);

- роздруківку листування та дзвінків з месенджера «Вайбер» з абонентом « ОСОБА_8 » за 06.01.2024 - 25.02.2024 (а.с.19-31);

- роздруківку про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , якою підтверджується регулярне перерахування коштів від ОСОБА_3 заявниці за період з 19.08.2022 по 23.01.2024 (а.с.32-34), - проте критично оцінює доказову силу вказаних документів для підтвердження саме факту постійного проживання заявниці із ОСОБА_3 .

Так, за приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначено в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до абз. 1, 3 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці в та членів їх сімей» № 2011-ХП від 20.12.1991 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства -незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Аналогічні положення містяться у п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016, відповідно до якого виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

При цьому п. 2 вказаного Порядку зазначається, що у цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-1V від 11.12.2003 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на отримання грошової виплати за безвісти зниклого батька ОСОБА_3 , отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують факт постійного проживання між заявником та ОСОБА_3 , який зник безвісти 19.02.2024 року, до 09.03.2022 року, оскільки з наданих доказів вбачається, що заявниця постійно проживала у м.Києві із своїм чоловіком, а ОСОБА_3 лише періодично відвідувала, приїжджаючи в гості. Надані фотографії, листування та підтвердження регулярних переказів коштів не можуть слугувати підтвердженням факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків.

На підставі вищенаведених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви заявника та встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник не надав суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вимог, викладених в заяві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 77, 79, 81, 258, 263, 293, 315 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1223, 1268 - 1270, 1296 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , про встановлення факту постійного проживання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 16 липня 2024 року.

Суддя В. М. Придатко