Справа № 145/1680/23
Провадження № 22-ц/801/1732/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 рокуСправа № 145/1680/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника позивача адвоката Павлюка С.М., представників відповідача: адвоката Соловей О.М., адвоката Тиховського М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тиховський Микола Олегович, на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 квітня 2019 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Смоляк Л.С., за яким він передав останній в борг грошові кошти в сумі 800 000 грн, що на момент написання боргової розписки було еквівалентно 29 850,75 доларів США.

За вказаним договором відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути отриману позику у строк до 01.10.2019 року. Однак борг відповідачкою не повернутий, на неодноразові звернення відповідачка повідомляла, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, однак станом на день звернення до суду не виконала жодної виплати.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики від 16 квітня 2019 року в сумі 800 000 гривень, та судовий збір в сумі 8000 грн.

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, задоволено.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 16.04.2019 в розмірі 800 000 гривень .

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 8000 гривень.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року поновлено відповідачці ОСОБА_1 строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, представник ОСОБА_1 адвокат Тиховський М.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване заочне рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що взяти особисту участь у судових засіданнях по даній справі відповідач не мала можливості, оскільки є особою похилого віку та по стану здоров`я не могла бути присутня під час розгляду справи.

Також забезпечити явку в судове зсідання свого представника не було можливості, оскільки відповідач не відкривала конверти з повістками по справі, бо вважала, що вони приходять в рамках іншої справи.

Що стосується боргового зобов`язання, то скаржник звертає увагу суду, що позивача звернувся до суду 27.09.2023 року, тобто вже після спливу загального строку позовної давності у три роки, який закінчився 01.10.2022 року.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_2 адвокат Павлюк С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги, адвокат Павлюк С.М. зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не є особою похилого віку.

Також представник вказує, що стороною відповідача до суду не надано жодного доказу на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача в період розгляду справи в суді першої інстанції.

Що стосується строку позовної давності на звернення до суду із позовом, про сплив якого зазначив представник відповідача, то адвокат Павлюк С.М. зауважує, що застосування судом строків позовної давності при відмові в задоволенні позовної заяви може мати місце лише за умови подання стороною по справі відповідної заяви під час розгляду справи в суді першої інстанції до видалення суду до нарадчої кімнати.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 16 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Смоляк Л.С, за яким позивач ОСОБА_2 передав відповідачці ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 800 000 грн, що на момент написання боргової розписки було еквівалентно 29 850,75 доларів США, а остання зобов`язалася повернути отриману позику у строк до 01 жовтня 2019 року.

Однак отриманий борг відповідачкою не повернутий.

Таким чином, позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернувся до суду.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за договором позики становить 800 000 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідачкою не оспорюється, є достатнім та зрозумілим.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного судового рішення від 04 березня 2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи в передбаченому законом порядку, а в заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодженням з винесеним рішенням по суті.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення.

Доводи скаржника про те, що взяти особисту участь у судових засіданнях по даній справі відповідач не мала можливості, оскільки є особою похилого віку та по стану здоров`я не могла бути присутня під час розгляду справи, а також забезпечити явку в судове зсідання свого представника не було можливості, оскільки відповідач не відкривала конверти з повістками по справі, бо вважала, що вони приходять в рамках іншої справи, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка - повідомлення завчасно.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток на підготовче судове засідання у справі які були призначені на 01 та 29 листопада 2023 року, які відповідачка отримала особисто, однак до суду не з`явилася (а.с. 24-25).

На розгляд справи 10 січня та 04 березня 2024 року відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 38-39).

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про час, дату і місце судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження законності позовних вимог ОСОБА_2 надав суду договір позики від 16 квітня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом, за яким позивач ОСОБА_2 передав відповідачці ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 800 000 грн, що на момент написання боргової розписки було еквівалентно 29 850,75 доларів США, а остання зобов`язалася повернути отриману позику у строк до 01 жовтня 2019 року.

Так як відповідачем не виконані зобов`язання за договором позики від 16 квітня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми боргу за вказаним договором.

Разом з тим, в апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 адвокатом Тиховським М.О. було заявлено про застосування строків позовної давності у цій справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія суддів зауважує, що клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач не скористався своїм правом заявити про позовну давність у суді першої інстанції, враховуючи, що матеріали справи містять дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про час, дату і місце судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно як і до звернення позивача із позовом до суду у цій справі.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на день подання позивачем у цій справі позовної заяви про стягнення боргу, в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, бо продовження такого строку Законом прямо передбачено.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тиховський Микола Олегович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 04 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

С.Г. Копаничук