Провадження № 22-ц/811/411/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (в подальшому АТ СК «Країна», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просило стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача в порядку регресу 5 463 грн. 72 коп. майнової шкоди, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 06.09.2018 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/0187442 відносно транспортного засобу Nissan, д.н.з. НОМЕР_1 .

22.06.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Nissan, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу Mercedes, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) відповідач порушив правила дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» потерпілій особі ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 12 855 грн.

ТДВ «СТДВ «Глобус», де було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_1 , здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 5 463 грн. 28 коп.

Відповідач виплатив потерпілому в ДТП ОСОБА_2 2 000 грн. передбаченої договором страхування франшизи.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача різницю у виплаті страхового відшкодування у розмірі 5 463 грн. 72 коп. (а.с. 1-2, 89).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 115-119).

Вищезгадане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що:

-відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22);

-у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням (зокрема) зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

-розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9 та 12).

З урахуванням вищенаведеного, вважає помилковим висновок суду про те, що «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності», оскільки при розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СТДВ «Глобус» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахуванням вищезгаданих приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 125-129).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року (яка отримана сторонами 05-13 березня 2024 року; а.с. 140-145) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 139).

08 квітня 2024 року відповідач подав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 148-149).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

- 22.06.2019 року в результаті зіткнення автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , мала місце ДТП, винним у якій був водій ОСОБА_1 ;

- на момент ДТП був чинним Договір добровільного страхування наземного транспорту, який був укладеним 06.09.2018 року між ПАТ СК «Країна» (як страховиком) та ОСОБА_2 (як страхувальником) на автомобіль «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 5);

- на момент ДТП автомобіль «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0081 53780, виданим страховою компанією ТДВ «СТДВ «Глобус», як страховиком (а.с. 16);

- 22.06.2019 року водій ОСОБА_2 отримав від відповідача ОСОБА_1 2 000 грн. в якості відшкодування передбаченої вищезгаданим Договором добровільного страхування наземного транспорту від 06.09.2018 рокуфраншизи (а.с. 79);

- 31.07.2019 року ПАТ СК «Країна» виплатило ОСОБА_2 (шляхом перерахування ФОП ОСОБА_3 ) в якості страхового відшкодування 12 855 грн. (а.с. 13-15);

- 21.08.2019 року ТДВ «СТДВ «Глобус», як страховик автомобіля «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , яким під час ДТП керував відповідач ОСОБА_1 , виплатило в порядку регресу ПАТ «СК «Країна» 5 463 грн. 28 коп. (а.с. 17-19).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку саме страховик (у даному випадку - ТДВ «СТДВ «Глобус», як страховик автомобіля «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , яким під час ДТП керував відповідач ОСОБА_1 ) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

А за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, відшкодування шкоди особою, відповідальність якоі? застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданоі? шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, якии? уклав відповіднии? договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правовоі? відповідальності (стаття 3 Закону Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Безспірним є те, що позивачу на момент подачі ним позову до суду було добре відомо про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 є застрахованою у ТДВ «СТДВ «Глобус», однак позовних вимог до останнього позивач не пред`являв і навіть до участі у справі його не залучав.

Також безспірним є те, що відповідач ОСОБА_1 , як особа, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахованою з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 100 000 грн., вправі був заперечувати стягнення з нього (навіть частково) майнової шкоди оціненої у розмірі 12 855 грн.

За вищенаведених обставин в їх сукупності доказуванню в ході судового розгляду справи підлягав розмір страхового відшкодування, яке в порядку регресу було виплачено ТДВ «СТДВ «Глобус» позивачу (ПАТ «СК «Країна») у розмірі 5 463 грн. 28 коп.

Матеріалами справи стверджується, що 15.08.2019 року позивач (ПАТ «СК «Країна») пред`явив ТДВ «СТДВ «Глобус» претензію на 12 855 грн., тобто на повну суму виплаченого ним страхового відшкодування (а.с. 17), однак, отримавши 21.08.2019 року в порядку регресу лише 5 463 грн. 28 коп. (а.с. 18), погодився з цим розміром регресного платежу і на решту суми пред`явив претензію лише відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 19).

Матеріали справи не містять жодних обґрунтувань та/чи розрахунків регресного платежу ТДВ «СТДВ «Глобус» у розмірі лише 5 463 грн. 28 коп., однак (як вже зазначалося вище) позовних вимог до останнього позивач не пред`являв і навіть до участі у справі його не залучав.

В той же час, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд позбавлений можливості з власної ініціативи замінити або залучити співвідповідача: саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20 та від 02 лютого 2022 року у справі № 462/4724/20.

Клопотань до суду про витребування будь-яких доказів (в тому числі і від ТДВ «СТДВ «Глобус») позовна заява також не містить.

Як вбачається з рахунку-фактури від 08.07.2019 року, сума страхової виплати у розмірі 12 855 грн. складається з вартості бампера переднього (9 526 грн.) та фарби (1 600 грн.), а також з вартості робіт по фарбуванню цього бампера, зняттю пошкодженого та встановлення нового, а також мийки автомобіля. Тобто, 74,1 % розміру страхового відшкодування становить вартість бампера переднього (а.с. 13), який (як вбачається з рахунку-фактури) було поміняно на новий.

Оскільки позивач повну вартість нового бампера включив у вартість страхового відшкодування, то відповідач (до якого було пред`явлено вимогу про відшкодування цієї повної вартості бампера) вправі був вимагати повернення пошкодженого в ДТП бампера саме йому або зарахування вартості цього пошкодженого бампера в рахунок часткового погашення заподіяної ним в ДТП шкоди, що він і зробив, подавши до суду та позивача свої письмові Заперечення від 05.12.2023 року (а.с. 95-96).

В свою чергу, позивач, ознайомившись з вищезгаданими Запереченнями відповідача, 07.12.2023 року подав до суду свої Додаткові пояснення, які (однак) не містять відповідей на поставлені відповідачем питання, а саме: де саме знаходиться замінений на новий (вартістю 9 526 грн.) в ході ремонту автомобіля його пошкоджений передній бампер (у позивача, у власника автомобіля ОСОБА_2 чи де інде) для його передачі відповідачу (після виплати ним заподіяної шкоди у повному обсязі) або для проведення оцінки цього бампера в пошкодженому стані (для зарахування його вартості у рахунок погашення шкоди).

В той же час, ОСОБА_2 (як вигодонабувач за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 06.09.2018 року) до участі у справі позивачем також не залучався, що унеможливлює з`ясування вищенаведених обставин і у нього.

За вищенаведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем саме і лише до ОСОБА_1 , як особи, цивільно-правова відповідальність якої, як власника автомобіля-учасника ДТП, на час ДТП була застрахованою у ТДВ «СТДВ «Глобус» і доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення (та, відповідно, для задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 ) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 7 463 грн. 72 коп. майнової шкоди (у подальшому цей розмір позовних вимог було зменшено).

Відтак, ціна позову у цій справі складає 7 463 грн. 72 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 7 463 грн. 72 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 20 травня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.