Справа № 464/4141/23 Головуючий у 1 інстанції: БЕСПАЛЬОК О.А.
Провадження № 22-ц/811/3781/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», з участю третьої особи ОСОБА_5 про розподіл особового рахунку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ЛМКП «Львівтеплоенерго», з участю третьої особи ОСОБА_5 , в якому просила розділити особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий для оплати послуг з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 , на два окремих особових рахунки у відповідності з порядком користування житловими кімнатами, який склався, розділивши при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками співкористувачів квартири; закріпити один особовий рахунок на площу 21,9 кв.м. за ОСОБА_1 , другий особовий рахунок на площу 39,8 кв.м. за іншими користувачами - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Позов обґрунтований тим, що позивачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира на момент її вселення мала статус сімейного гуртожитка. У квартиру, крім сім`ї позивачки, було заселено ще дві сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Окрім неї, у квартирі зареєстровані, її син ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , її донька, ОСОБА_5 , третя особа, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , діти останньої, а також ОСОБА_3 .

Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат житловою площею 47,9 кв.м, у тому числі, житлової кімнати площею 13,7 кв.м., житлової кімнати площею 16,9 кв.м., житлової кімнати площею 17,3 кв.м., коридору площею 5,5 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м. та кухні 5,3 кв.м. Згідно з службовим ордером від 24.01.2003 ОСОБА_1 в користування була виділена окрема кімната площею 17,3 кв.м. у вказаній квартирі, в якій вона проживає з 05.08.1986. При вселенні в квартиру її мешканцями було визначено наступний порядок користування житловим приміщенням, а саме, позивачка з сім`єю зайняла кімнату площею 17,3 кв.м., відповідачка ОСОБА_3 кімнату площею 13,7 кв.м., та третя особа ОСОБА_11 з сім`єю кімнату площею 16,9 кв.м.

Особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг оформлені на ОСОБА_5 , а особовий рахунок з оплати теплопостачання на позивачку. У зв`язку з тим, що між співмешканцями квартири не досягнуто згоди в оплаті житлово-комунальних послуг, постійно виникає заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Зазначає, що прохання розділити особовий рахунок з оплати теплопостачання відповідачка ОСОБА_3 ігнорує. Також, вона зверталась до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з питанням розподілу рахунків, однак їй було відмовлено, з підстав, що рішення про розподіл особового рахунку між співмешканцями жилого приміщення може бути прийняте виключно у судовому порядку. На підставі наведеного просила задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.11.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження підстав позову, зокрема того, що при вселенні в квартиру її мешканцями було визначено порядок користування житловими кімнатами, який зберігся до сьогодні і не оскаржувався, а суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та хибного висновку про відмову у задоволенні позову, чим було порушено матеріальні та процесуальні права позивачки. Зазначає, що позивачка зверталася до відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» з відповідною заявою, до якої додала службовий ордер від 24.01.2003 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , проте таку заяву відповідач не розглянув. Окрім того, при винесенні рішення судом першої інстанції було невірно вирішено питання розподілу судових витрат та покладено судовий збір на позивачку, тоді як остання відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, як інвалід ІІ групи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є Львівська міська рада, складається із трьох кімнат житловою площею 49,1 кв.м, у тому числі житлової кімнати площею 13,7 кв.м., житлової кімнати площею 18,1 кв.м., житлової кімнати площею 17,3 кв.м., коридору площею 5,5 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., кухні 5,3 кв.м. та кладови 0,3 кв.м.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано восьмеро осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 .

Для оплати послуг з теплопостачання, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я позивачки ОСОБА_1 .

Спір у цій справі виник з приводу розподілу вказаного особового рахунку № НОМЕР_1 .

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з частинами першою-другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п. 7,10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (з наступними змінами та доповненнями) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями. За відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У справі, що переглядається, позивачка, заявивши вимоги про розподіл особового рахунку для оплати житлово-комунальної послуги з теплопостачання, відповідачами зазначила ОСОБА_3 та ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Однак, як встановлено, у спірній квартирі зареєстровані також ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , при цьому вимог до вказаних осіб позивачка не пред`являла, клопотання про їх залучення до участі у справі як співвідповідачів не заявляла. ОСОБА_5 залучена до участі у справі в якості третьої особи, інші ж особи не залучені.

Оскільки право на користування спірним житлом мають усі зареєстровані у ньому особи, то вирішення спору про розподіл особового рахунку має відбуватися за їхньої участі у відповідному процесуальному статусі.

Отже, позов пред`явлений не до всіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , однак помилився щодо мотивів такої відмови, рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 листопада 2023 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.05.2024

Головуючий

Судді