Справа № 352/3199/23
Провадження № 22-ц/4808/639/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2024 року в складі судді Татарінової О. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»(надалі ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») звернулося до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором у загальному розмірі 46 800 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28 липня 2022 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15978-07/2022. Кредитний договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідачка не виконала своїх зобов`язань та допустила заборгованість.

У подальшому між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема, і до відповідачки за вказаним договором.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» просило задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2024 року позов ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 15978-07/2022 від 28 липня 2022 року у розмірі 46 800 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надана позивачем копія кредитного договору, копія договору факторингу, не свідчить про отримання відповідачкою кредитних коштів.

Крім того, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитом, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом перерахування кредитних коштів позичальнику. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківські карткові рахунки відповідачки. Зокрема, ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» не надано суду доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідачки. Виходячи з наведеного, доводи позивача щодо розміру нарахованої суми заборгованості за договором не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Також, позивачем в позові не зазначено та не додано розрахунки по нарахованих відсотках за кредитним договором у вказаних в позовних вимогах розмірах. Отже, відсутні підстави для нарахування відсотків за користуванням відповідачем кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованим, оскільки відповідачка належним чином не виконувала умови укладених кредитних договорів у зв`язку з чим стягнув із ОСОБА_1 заборгованість за ними.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так відповідно до правових висновків, що викладені Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19 слідує, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2022 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15978-07/2022, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом надсилання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора W7986 (а.с. 5-6).

Згідно зазначеного договору Товариство надало відповідачці фінансовий кредит на власні потреби в розмірі 12 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 25 днів, тобто до 21 серпня 2022 року. Дата надання кредиту 28 липня 2022 року. За користування кредитом відповідачка зобов`язалася сплатити Товариству 365.0% річних від суми кредиту в розрахунку 1.00% на добу. Кредит надано без забезпечення у вигляді застави (п.п. 1.1.-1.3.)

Згідно п.п. 6.7.- 6.8. кредитного договору № 15978-07/2022 його підписанням відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погодилася і зобов`язалася неухильно дотримуватись Правил падання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідачка також підтвердила, що отримала від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно п. 6.15 цього договору він складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (цифрового одноразового ідентифікатора W7986 підписала договір фінансового кредиту № 15978-07/2022 від 28 липня 2022 року та додаток №1 до договору в якому вказаний графік платежів до договору, підтвердивши бажання отримати кредитні кошти та погодження із умовами кредитування та наслідками у разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с. 5-6, 7).

28 липня 2023 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» був укладений Договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28 липня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №15978-07/2022 від 28 липня 2022 року становить 46 800 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12 000 грн. та заборгованості за відсотками по кредиту на суму 34 800 грн.

Зазначене вище спростовує позицію ОСОБА_1 про не укладення кредитного договору і не підписання такого договору саме відповідачкою, адже вищевказаний кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі і є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Належних та допустимих доказів не надходження кредитних коштів на свій рахунок відповідачкою, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України, суду не надано.

Відсутність розрахунку заборгованості за кредитним договором не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки заперечуючи проти розміру такої заборгованості, відповідачка не була позбавлена можливості надати власний розрахунок із відповідними доказами. Проте таким своїм правом не скористалася.

При цьому відповідачкою не було ініційовано питання про витребування додаткових доказів під час подачі відзиву на позовну заяву, а у суду відсутні підстави для визнання наданих стороною позивача доказів такими, що викликають сумніви у їх достовірності.

Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачкою кредитного договору та беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків по поверненню сум позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_1 отриманої позики на загальну суму в розмірі 46 800 грн.

Також є безпідставними доводи скарги щодо не обґрунтування позивачем нарахування процентів за кредитними договорами, оскільки умови нарахування процентів сторони визначили у договорі та ці умови є зрозумілими. З підстав неправильного визначення судом першої інстанції розміру процентів рішення не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева