Єдиний унікальний номер №333/395/14-ц
Провадження №2/333/477/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Гудіна І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.08.2007 року ПАТ ПРИВАТБАНК зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2. п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безусловною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.10.2014 року має заборгованість - 30319,14 гривень, яка складається з наступного: - 8852, 46 заборгованість за кредитом;

- 14943,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4603,04 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1419,96 грн. - штраф (процентна складова);

У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 319 грн. 14 коп., та судові витрати у розмірі 303,19 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2014 року по цивільній справі № 333/395/14-ц було задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , стягнуто на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2007 року у розмірі 30319 гривень 14 копійок, судові витрати у розмірі 303 гривні 19 копійок.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи вимогу тим, що вона не згодна із заочним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено, поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до свого провадження заяву відповідача про перегляд заочного рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено по справі судове засідання в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на 02.08.2023 р. на 14 год. 00 хв.

хвалою суду від 02.08.2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2014 року по цивільній справі № 333/395/14-ц, задоволено, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2014 року по цивільній справі № 333/395/14-ц- скасовано. Справу призначенои до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначити судове засідання.

Представник позивача у судове засідання не з`явиася, про причини своєї неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Трачук Н.І. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов залишити без задоволення, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України,кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа маєправо в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 14.04.207 року, в якій повинно бути зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, інформацію про місце роботи тощо.

Втім заява та умови не містять відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом, а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився, про що має бути його підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто, визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.

В матеріалах справи є наданий позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг. Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов`язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримав вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими він ознайомився при укладенні договору. За відсутності таких доказів, в контексті вимог закону про письмову форму договору, суд вважає не доведеним факт укладення договору саме на цих умовах.

Окрім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.08.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг щодо сплати у заявленому до стягнення розмірі комісії та неустойки (пені та штрафів) за порушення виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 14.08.2007 року шляхом підписання Анкети-заяви, яка до того ж не містить інформації про розмір отриманого кредиту(сума отриманого ліміту, передбачена умовами Анкети-заяви не заповнена, а значить не погоджена сторонами).

Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, та враховується судом при розгляді цієї справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені, комісії та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання в Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи.

Відповідно тексту позовної заяви зазначено, що згідно укладеного договору № б/н ( заява позичальника) від 14.08.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2. п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безусловною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Між тим, у заяві позичальника від 14.08.2007 рокузазначено кредитний ліміт у розмірі 4350 грн

Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 31.10.2013 року слідує, що станом на 25.09.2007 року сальдо за договором складає 0 грн, а з 15.10.2007 року сальдо вже складає 515 грн. Далі станом на 25.11.2027 року сальдо за договором складає 0 грн, а вже з 13.04.2008 року сальдо вже складає 515 грн у у період до 16.03.2009 року періодично змінюється, при цьому доказів щодо збільшення чи зменшення кредитного ліміту, зміни умов договору кредитування та доказів видачі відповідачу картки, строк її дії до суду не надано. Згідно цього ж розрахунку заборгованість відповідачки, у загальному розмірі складає 8852 грн 46 коп за кредитом; заборгованість за відсотками за користування кредитом 14943 гривні 68 коп; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) 1419 грн 96 коп .

Будь яких інших доказів щодо продовження терміну дії договору, отримання нової картки і, таким чином, продовження кредитних відносин між сторонами до суду не надано, а наданий розрахунок суми боргу протирічать умовам заяви позичальника, згідно якої кредитний ліміт зазначено 4350грн, а згідно позовної заяви 1000 грн

У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами.

Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками.

Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє.

Таким чином, не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином було вираховано заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8852 грн 46 коп., а розмір виданого кредиту ні у розмірі 1000 грн ні у розмірі 4350 грн нічим не підтверджується..

Слід зазначити, що на підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником Банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, оскільки складений ним самостійно, тобто не особою, яка має спеціальні знання в цій сфері, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Долучені позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; Внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; Довідку про зміну умов кредитування суд не приймає, з огляду на те, що позивачем зазначені докази подані з порушенням вимог ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 14.08.2007 року. Так само суд позбавлений можливості вирахувати початок перебігу строку позовної давності, про пропуск якої заявлено стороною відповідача, так як позивачем до суду не надано доказів щодо строку дії картки.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2024 року.

Суддя: Ю.Р. Піх