Справа № 504/4199/20
Номер провадження 4-с/504/29/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Вінська Н.В.,

секретар судового засідання Коцар А.М.,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії та рішення головного державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на те, що 22.04.2024 року вона отримала повідомлення від Ощадбанку про те що належний їй пенсійний рахунок заблоковано.

В обґрунтування заявленої скарги ОСОБА_1 посилається на такі обставини. 22.04.24 року скаржник отримала повідомлення від Ощадбанку про те що її пенсійний рахунок заблоковано. На наступний день 23.04.2024 року вона звернулась до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про надання копії постанов про відкриття виконавчих проваджень з ідентифікатором та заявою про розблокування пенсійного рахунку. На даний час така заява була проігнорована, натомість на адресу Ощадбанку була надіслана платіжна інструкція про стягнення з пенсійного рахунку 9605,34 гривень про що дізналась отримавши виписку з карткового рахунку.

Вважала такі дії заступниці начальника відділу ОСОБА_2 головної державної виконавиці ОСОБА_3 та старшого державного виконавця Горбань М.О. неприпустимими, протизаконними, такими що ганьблять честь державного службовця та принижують її честь та гідність та просила суд:

- зупинити стягнення за виконавчим документом виконавчим листом №504/4199/20 від 14.04.23 року, на підставі якого проводиться стягнення з пенсійного рахунку ОСОБА_1 .

- визнати неналежним виконання обов`язку заступницею начальника відділу Доброславського відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гидирим Аллою Миколаївною щодо належного сповіщення сторін про відкриття виконавчих проваджень №71736148 про стягнення заборгованості за кредитним договором та №71738361 про стягнення судового збору.

- визнати протиправними дії головної державної виконавиці ОСОБА_3 щодо накладення арешту на пенсійний рахунок ОСОБА_1 .

- скасувати постанову головної державної виконавиці Луценко І.І. за виконавчим провадженням №71736148 про арешт коштів боржника від 23.05.23 року.

- визнати протиправними дії головної державної виконавиці ОСОБА_3 та старшого державного виконавця Горбань М.О. щодо звернення стягнення коштів у сумі 9 605,34? з пенсійного рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ «Ощадбанк».

- зобов`язати Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути незаконно стягнені кошти з пенсійного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 відкритого в АТ «Ощадбанк».

Представник боржника ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подану скарну та просив її задовольнити. .

На вказану скаргу керівником Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анісімовою А.В, надано відзив на скаргу, в якій вона просить відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі з наступних підстав. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання рішення суду та вчинення виконавчих дій. 05.05.2023 року на виконання судового наказу № 504/4199/20 від 14.04.2023 року Комінтернівського районного суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Приват Банк у розмірі 8487,59 грн, керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71736148 та за вих.№ 21.-13-17410 копії направлено сторонам виконавчого провадження, до відому і боржнику до виконання(поштове відправлення із вказаною постановою повернуто на адресу відділу з відміткою Укрпошти про повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто неотриманням боржником у встановлений строк). 05.05.2023 року на виконання судового наказу № 504/4199/20 від 14.04.2023 року Комінтернівського районного суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Приват Банк у розмірі 1490,54 грн, керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71738361 та за вих.№ 21.-13-17351 копії направлено сторонам виконавчого провадження, до відому і боржнику до виконання(поштове відправлення із вказаною постановою повернуто на адресу відділу з відміткою Укрпошти про повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто неотриманням боржником у встановлений строк).

23.05.2023 року керуючись ст.56 Закону державним виконавцем з метою забезпечення виконання виконавчого документу, було винесено постанову про арешт коштів боржника № 71736148 копія якої за вих.№ 31-13-19141 направлено сторонам виконавчого провадження, оскаржувана постанова винесена 23.05.2023 року, тобто рік назад, та протягом цілого року вказана постанова не була оскаржена боржником(у визначені законодавством строки)..

Окрім того державний виконавець наголошує на тому, що Згідно з ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. В постанові про арешт коштів боржника № 71736148 від 23.05.2023 року зазначається, що арешт накладається на всі рахунки боржника крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Тобто державним виконавцем Відділу не накладався арешт на рахунок, звернення стягнення на який заборонено законом.

Державний виконавець звернув увагу, що в процесі виконання виконавчих проваджень № 71736148 та № 71738361 державними виконавцями не виносилися постанови про звернення стягнення на пенсію боржника, а виносилася лише постанова про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках у банківських установах, при цьому державний виконавець не має доступу до банківської системи та не має інформації про призначення рахунку боржника, таку інформації має лише банківська установа у якій безпосередньо відкрито рахунок.

Також у відзиві на скаргу виконавиць повідомив суду , що станом на 24.05.2025 рік на виконання вищевказаних виконавчих проваджень на рахунки відділу не надходили жодні кошти стягнуті з ОСОБА_6 ..

В судове засідання пре6дставник Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначив, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

Дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівським районним судом Одеської області від 01.03.2021 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.02.2013 року у розмірі 8487 (вісім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 59 коп., яка складається з: 8487 (вісім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 59 коп. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту .

14 квітня 2023 року на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчі листи.

05.05.2023 року на виконання виконавчого листа виданого за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4199/20 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Приват Банк у розмірі 8487,59 грн, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71736148 яку за вих.№ 21.-13-17410 копії направлено сторонам виконавчого провадження, до відому і боржнику до виконання( поштове відправлення із вказаною постановою повернуто на адресу відділу з відміткою Укрпошти про повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто неотриманням боржником у встановлений строк).

05.05.2023 року на виконання виконавчого листа виданого за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4199/20 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ Приват Банк судового збору у розмірі 1490,54 грн, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71738361 яку за вих.№ 21.-13-1717351 копії направлено сторонам виконавчого провадження, до відому і боржнику до виконання(поштове відправлення із вказаною постановою повернуто на адресу відділу з відміткою Укрпошти про повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто неотриманням боржником у встановлений строк).

23 травня 2023 року постановою державного виконавця Луценко І. виконавчі провадження №71736148 та № 71738361 об`єднано в одне провадження із №75120160.

23 травня 2023 року у об`єднаному виконавчому провадженні державним виконавцем Луценко І. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_5 , що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику:

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Водночас, згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам непізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, щодо повідомлення боржника ОСОБА_7 про хід виконавчих проваджень №63238975, в тому числі отримання нею постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц зроблено правовий висновок про те, що боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. Сам по собі супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням адреси боржника не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови боржнику та дотримання державним виконавцем вимог частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження». Неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду.

Державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду (постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц).

Судом встановлено та не заперечувалося самим державним виконавцем, що боржник ОСОБА_6 не отримувала постанов про відкриття виконавчого провадження при цьому поштові відправлення із вказаними постановами повернуто на адресу відділу з відміткою Укрпошти про повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Нездійснення державним виконавцем юридично значущих і обов`язкових дій на користь боржника, які на підставі закону віднесені до його компетенції, були об`єктивно необхідними та реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені, є проявом пасивної поведінки, тобто бездіяльності.

З огляду на юридичний зміст, значущість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів скаржника, необхідно погодитися з доводами останньої стосовно того, що ця бездіяльність державного виконавця була протиправною та призвела до не направлення на адресу боржника документів виконавчих проваджень.

Тому суд вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що державним виконавцем не були використані повною мірою повноваження, надані йому Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до протиправної бездіяльності та по суті унеможливило належне інформування боржника про стан та перебіг виконавчого провадження.

Отже, вимога скаржника про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гидирим Алли Миколаївни щодо неповідомлення у встановленому законом порядку боржнику ОСОБА_7 про відкриття виконавчих проваджень №71736148 про стягнення заборгованості за кредитним договором та №71738361 про стягнення судового збору підлягає до задоволення.

Щодо вимог скаржника про визнання протиправними дій державного виконавця щодо накладення арешту на пенсійний рахунок та скасування постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2024 року, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Разом з тим забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання (ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Судом встановлено, що АТ "Ощадбанк" яке обслуговує поточний рахунок заявниці та на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, виконало постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку ОСОБА_1 .. Повідомлення від банку про те, що на арештовані кошти заборонено звертати стягнення, до державного виконавця не надходили.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Крім того, частинами першою-третьою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Суд зазначає, скаржником не надано до суду, доказів, що рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» є рахунком із спеціальним режимом використання, спеціальним та іншим рахунком, звернення стягнення на які заборонено законом, при цьому АТ «Ощадбанк» не повідомив виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках, відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимогами п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Дана стаття закріплює вичерпний перелік, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не містить вказівки про арешт грошових коштів, зокрема, пенсії скаржника, а навпаки, має застереження про накладення арешту на грошові кошти за наявності встановлених чинним законодавством заборон щодо таких коштів.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду по справі №905/361/19 від 19.05.2020, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі 6-535цс15 від 24.06.2015 викладено висновок, відповідно до якого кошти після зарахування на рахунок особи стають її власністю, та втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набувають статус вкладу.

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з наведеного вище, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

Верховний Суд України вказав, що в силу зазначеного правового принципу саме боржник повинний проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця щодо накладення арешту на пенсійний рахунок та скасування постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2024 року.

При цьому суд зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 27 червня 2019 року (справа № 916/73/19), від 10 жовтня 2019 року (справа №916/1572/19) , від 17 січня 2020 року (справа № 340/1018/19 та від 10.09.2020 (справа № 340/3042/19) у яких, на її думку, сформована усталена практика щодо розгляд справ про визнання протиправними рішень, дій державних виконавців щодо звернення стягнення та/або накладання арешту на рахунки, є помилковим, оскільки у даних справах оскаржувалися постанови про накладення арешту на рахунок з якого здійснюється виплата заробітної плати працівникам установи та сплата податків і зборів. Також суд зазначає, що у спір у справах № 916/73/19 та № 916/1572/19 виник за інших фактичних обставин, оскільки, у вказаних справах надавалася оцінка доцільності вжиття заходів забезпечення позову а отже посилання скаржника на такі постанови є нерелевантними.

Вимоги скаржника про стягнення незаконно списаних коштів з її рахунку є вимогами які не можуть бути вирішені судом під час судового контролю за виконанням судового рішення та підлягають розгляду в порядку позовного провадження у встановленому порядку..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 28, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.447 - 453 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гидирим Алли Миколаївни щодо неповідомлення у встановленому законом порядку боржнику ОСОБА_1 про відкриття виконавчих проваджень №71736148 про стягнення заборгованості за кредитним договором та №71738361 про стягнення судового збору.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеський апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вінська Н. В.