Справа № 211/2133/22
Провадження № 2/211/202/24
У Х В А Л А

іменем України

12 липня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Ткаченко С.В.,при секретарі Бірж Д.В.,у відсутність сторін, розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, Метвлургійно- Довгинцівський об" ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа .

08.02.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Скоробогатька В.Ю. про зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що малолітня дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з березня 2022 року і по теперішній час перебуває за межами України, а саме в Італійській Республіці, а відповідач по справі з листопада 2022 року перебуває у Німеччині та позбавлена можливості фактичного доведення належного виховання та утримання сина. Тому для всебічного та повного вирішення питання по суті позивних вимог позивача, просив суд зупинити провадження по справі № 211/2133/22 до повернення відповідачки ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 на територію України.

До суду від позивача, представника, представника органу опіки надійшли заяви про розгляд даного клопотання у іх відсутність. Відповідач та її представник до суду не з"явилися, про день слухання справи повідомлені.

Вивчивши матеріали справи, клопотання суд прийшов до наступного висновку.

Згідно вимогами ч.3 ст.210 ЦПК України встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, ст. ст. 251, 252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 ЦПУ України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу;

4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення;

4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації;

5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді;

6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Розглядаючи клопотання представника відповідача про зупинення провадження, слід зазначити, що жодної з підстав, які передбачені ст. ст. 251, 251 ЦПК, представником відповідача не зазначено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сторони мають уповноважених ними на представництво своїх інтересів представників, тобто визначилися з захистом та представництвом своїх прав та інтересів, мають можливість користуватися всіма наданими їм законом правами - викладати свою позицію у передбачений законом спосіб, надавати свої докази тощо.

Також суд звертає увагу, що Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 р. (набула чинності в Україні 01.04.2007 р.) була ратифікована Законом України від 03.08.2006 р. № 69-V із заявою до статті 1 такого змісту: «Відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)». Предметом цієї Конвенції є забезпечення найвищих інтересів дітей, підтримка їхніх прав, надання дітям також процесуальних прав, а також сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб, або через органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (п. 2 ст. 1).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 7, ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України). За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Отже, першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини), і такий підхід цілком узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме ці норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, що стосуються прав дітей.

Оскільки об`єктивна неможливість розгляду цієї справи судом не встановлена, то у суду відсутні підстави для зупинення провадження у цій справі.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Таким чином, можна зробити висновок, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Суд зазначає, що зупинення провадження у даній справі призведе до порушення права позивача на розумний строк розгляду її справи відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції.

Між тим, зупинення провадження у справі за вказаних обставин буде порушувати гарантоване право на захист прав, свобод та інтересів дитини, що є неприпустимим, а суд має керуватися перед усім інтересами дитини та її захистом з огляду на її вік та ситуацію, що склалась навколо.

Водночас зібрані докази у справі дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити законне рішення по суті заявлених вимог.

Також, судом враховано, що за вимогами вказаної норми процесуального закону - суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду саме у вказаній справі.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що клопотання про зупинення провадження з наведених підстав задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 253, 352-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання про зупинення провадження - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: С. В. Ткаченко