Справа № 136/579/24
Провадження № 22-ц/801/1170/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 рокуСправа № 136/579/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року, постановлену у складі судді Кривенка Д. Т.,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 2001 року по 2015 рік. За час шлюбу вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . У зв`язку з припиненням подружніх відносин та з метою уникнення поділу будинку ОСОБА_2 , за допомогою своєї родини, здійснили незаконні дії щодо позбавлення ОСОБА_1 права власності на будинок та проживання в ньому. ОСОБА_1 боролася за свої майнові права і це призвело до їх поновлення. З 2015 року ОСОБА_2 не проживає в будинку, хоча там залишається зареєстрований. ОСОБА_2 має іншу сім`ю з малолітньою дитиною, інше житло, а в будинку постійно проживає ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 , але ОСОБА_2 постійно чинить їй та доньці перешкоди в користуванні будинком. Так, вхід в підвальне приміщення та два входи на перший поверх «заварив» електрозварювальними апаратами, поміняв замки в решті трьох входах в приміщення тощо.

Рішенням Іллінецького районного суду від 23 лютого 2017 року усунуто порушення прав ОСОБА_5 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному користуванні усіма приміщеннями будинку.

Однак цим ОСОБА_2 не обмежився. Вдається до бійки, крадіжок, а коли батько ОСОБА_1 втрутився на її захист, то і його побив. ОСОБА_2 систематично приходить до будинку по АДРЕСА_1 та вчиняє різного роду бійки і скандали.

Оскільки ОСОБА_2 уже понад 8 років не проживає у будинку, то він постійно приходить лише для того, щоб познущатися над колишньою дружиною та донькою. Він пошкоджує майно, краде особисті речі із шафи, б`ється та штовхається, обриває штори, ображає її та доньку нецензурною лайкою, нищить побутову техніку, погрожує розправою, виганяє її та рідних і друзів із будинку, безпідставно та хибно викликає поліцію, ріже болгаркою двері та замки. Це все, що він вчиняє, не дає змоги повноцінно спокійно жиги та працювати. ОСОБА_1 з донькою знаходяться у постійному стресі, а ОСОБА_2 приходить не один, а з своїми родичами та сестрою ОСОБА_6 по декілька разів на тиждень. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції про вчинення домашнього психологічного, фізичного та економічного насилля. Лише в 2023 році шість раз була вимушена звертатися до поліції за захистом від насильницьких дій ОСОБА_2 . У зв`язку з постійними стресами стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився і на даний час вона проходить лікування у лікаря кардіолога у Вінницькій лікарні ім. Пирогова.

16 лютого 2024 року поліція видала терміновий заборонний припис стосовно кривдника, згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 16 лютого 2024 року по АДРЕСА_1 висловлювався образливими словами та нецензурною лайкою в сторону доньки ОСОБА_7 , шкодив майно та своїми діями чинив психологічне та економічне насилля стосовно постраждалої особи. ОСОБА_2 обмежено строком на 3 дні в будь-який спосіб контактувати зі постраждалою особою. Домашнє насилля вчиняється постійно, кожен візит ОСОБА_2 має склади економічного, психологічного і часто фізичного насилля.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 у поданій заяві просила:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 м. до місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , спілкуватися з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що надані ОСОБА_1 докази стосуються обставин поділу майна, звернення нею та іншими особами до правоохоронних органів з приводу заподіяння тілесних ушкоджень, вчинення крадіжки, та притягнення ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні злочинів стосовно третіх осіб, а також звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою і жоден з них не вказує на вчинення відносно неї домашнього насильства, що могло б бути підставою для видачі обмежувального припису.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове, яким задовольнити її заяву повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2024 року справу призначено до розгляду на 16 травня 2024 року о 10 год. 00 хв. та відкладено на 30 травня 2024 року на 10 год. 50 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

ОСОБА_2 систематично приходить у будинок, де проживає заявниця із донькою, вчиняє різного роду бійки і скандали з метою знущання, постійно чинить їм із донькою усілякі перешкоди у користуванні будинком. Зазначене не було спростовано ОСОБА_2 у ході розгляду спарви, а тому суд прийшов до хибних висновків.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_2 у своєму відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку.

Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок.

При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18), від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Згідно із частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявницею надано належні та допустимі докази на обґрунтування поданої заяви, є хибними.

Так, до позовної заяви ОСОБА_1 долучила:

- копії судових рішень від 17 травня 2017 року (справа №136/1340/15-ц), від 23 лютого 2017 року (справа № 136/1496/16-ц), зі змісту яких вбачається наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо порядку користування спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 8-14);

- довідки виконавчого комітету Турбівської селищної ради від 19 жовтня 2015 року про склад сім`ї та зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та їх із ОСОБА_8 доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 7);

- довідку виконавчого комітету Вахнівської сільської ради від 03 травня 2017 року про місце проживання ОСОБА_2 (а. с. 16);

- характеристику ОСОБА_2 , видану виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради від 03 травня 2017 року (а. с. 17);

- три витяги із кримінальних проваджень датовані 2015-2016 роками (а. с. 18-19, 21);

- повідомлення Вінницького районного управління поліції № 4 від 07 листопада 2023 року, відповідно до якого за період 2023 року від громадянки ОСОБА_1 надійшло 6 звернень з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка ОСОБА_2 : 1) ЄO № 2818 від 16.05.2023 звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», матеріали зберігаються в відділі поліції №4. 2) ЄО № 3810 від 26.06.2023 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. 3) ЄО № 5810 від 28.09.2023 звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», матеріали зберігаються в відділі поліції № 4. 4) ЄO № 6394 від 28.10.2023 станом на 07.11.2023 проводиться перевірка, рішення не прийнято. 5) ЄO № 6402 від 28.10.2023 станом на 07.11.2023 проводиться перевірка, рішення не прийнято. 6) ЄО № 6413 від 29.10.2023 станом на 07.11.2023 проводиться перевірка, рішення не прийнято (а. с. 22);

- повідомлення КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» від 02 листопада 2023 року про те, що згідно з медичною документацією 29.10.2023 о 08 год 20 хв в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик до гр. ОСОБА_1 , 1981 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу проблем з серцем. Після приїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику особу було обстежено, встановлено попередній діагноз: «Підвищений артеріальний тиск» та надано медичну допомогу (в/м: розчин дротаверіну - 2,0; перорально: каптопрес - 1 табл., крап. корвалолу - 30 крап.). Рекомендовано звернутися до сімейного лікаря. Інших викликів до ОСОБА_1 в центральну оперативну диспетчерську 29.10.2023 не надходило (а. с. 23);

- виписку із медичної карти хворого від 08 листопада 2023 року, із якої вбачається діагноз ІХС, атеросклератична хвороба серця, емоційне перенавантаження (а. с. 24);

- повістку про виклик у ТЦК (а. с. 25);

- копію протоколу про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 16 лютого 2024 року вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_7 (а. с. 26);

- копію ухвали Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/274/17 від 13 липня 2022 року про обвинувачення певних осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України;

- копію ухвали Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/604/18 від 30 листопада 2023 року про обвинувачення певних осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 206 КК України.

Жодних інших доказів заявниця суду не надала, а відтак колегія суддів виснує, що заявниця не довела належними та допустимими доказами факту того, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство стосовно неї, що могло б давати підстави для встановлення у судовому порядку заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків, спрямованих на забезпечення безпеки ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять відомостей про те, що станом на день звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати у суді апеляційної інстанції слід компенсувати на рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 04 червня 2024 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук