печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-4415/24
14 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,
за участі секретаря судових засідань Мхітарян М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи,
Оскільки квартира АДРЕСА_1 , яка була проінвестована позивачем, була набута ОСОБА_2 в особи, яка не мала права його відчужувати, - ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», в особі ОСОБА_3., єдиного директора та засновника, позивач пред`являє позов про витребування майна у нового власника.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2023 провадження у справі відкрито та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду.
Розгляд справи неодноразово відкладався задля належного повідомлення відповідача про дати та місце проведення судових засідань та забезпечення можливості надання своїх заперечень проти позовних вимог з відповідним документальним підтвердженням.
14.05.2024 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти розгляду у заочному порядку.
У судове засідання відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленою, не з`явилась, окрім вищевказаних, заяви по суті і з процесуальних питань до суду не надходили, про причини неявки відповідача та/або його представника суду не повідомлено.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 15.12.2003 між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було укладено Договір № 31 про інвестування будівництва житла.
Відповідно до п. 1.1. Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_2 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31) (надалі - Будинок), а ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво Будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність Об`єкту інвестування, визначеного п. 1.2. даного Договору, за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі.
Пунктом 1.2. Договору № 31 встановлено, що об`єктом інвестування за цим договором є квартири, зокрема, і квартира АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31).
15.11.2005 ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 31, відповідно до якої було додано до Договору № 31 п. 3.3., викладено його в наступній редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд 2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства».
27.12.2005 між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_4 було укладено Інвестиційний договір № 143.
У відповідності до п.п. 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 143 ОСОБА_4 за рахунок власних та/ або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.
Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_4 виконала у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675,00 грн., доказами чого є Квитанція № 60 від 22.09.2006р., Квитанція № 89 від 27.09.2006 р., Квитанція № 84 від 28.09.2006 р.; Довідка про інвестування загальної площі квартири від 28.09.2006.
19.11.2007 р. ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» передало ТОВ «Центрінвестбуд-2000» майнові права на квартиру АДРЕСА_3 у відповідності до Акту.
В подальшому ОСОБА_4 відступила своєму сину ОСОБА_5 право вимоги за Інвестиційним договором № 143, уклавши Договір № 143-В/МП відступлення права вимоги від 09.09.2009.
Відповідно до п. 3.1. Договору № 143-В/МП право вимоги за Інвестиційним договором № 143 переходить в момент підписання Договору № 143-В/МП.
Отже, ОСОБА_5 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143).
В подальшому ОСОБА_5 відступив ОСОБА_6 право вимоги за Інвестиційним договором № 143, уклавши Договір № 143-В/МП-1 відступлення права вимоги від 25.12.2009 р.
Відповідно до п. 3.1. Договору № 143-В/МП-1 право вимоги за Інвестиційним договором № 143 переходить в момент підписання Договору № 143-В/МП-1.
Отже, ОСОБА_6 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143).
04.04.2013 після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_4 було передано ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_6 згідно Акту прийому-передачі.
04.04.2013 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» після остаточних перемірів БТІ було надано Довідку № 131 про виконання умов Інвестиційного договору.
14.02.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Печерського районного суду м. Києва із спільною позовною заявою у зв`язку із незаконним відчуження без їх згоди належного їм нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , та квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_5 . Дана обставина встановлена у судових актах судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цивільній справі № 752/3410/20-ц.
Представництво інтересів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у цивільній справі № 752/3410/20-ц здійснювалося адвокатом ОСОБА_1, позивачем у даній справі.
17.06.2021 громадянами України ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 143-В/МП-2 відступлення права вимоги, за яким до ОСОБА_1 в момент підписання даного правочину, перейшло право вимоги за Інвестиційним договором № 143 від 27.12.2005 р., предметом якого є інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 з метою отримання права власності на неї.
Одночасно ОСОБА_6 ОСОБА_1 було передано оригінали усіх первісних документів за Актом приймання-передачі, які засвідчують право вимоги.
ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_6 1 143 675,00 грн. за відчужене право вимоги на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 у відповідності до умов Договору № 143-В/МП-2 відступлення права вимоги від 17.06.2021, виконавши належним чином свої зобов`язання.
Таким чином, ОСОБА_1 , ставши новим інвестором у відповідності до умов Інвестиційного договору № 143 від 27.12.2005 року набув майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_1 , як правонаступник первісних інвесторів, виконав у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675,00 грн., доказами чого є Квитанція № 60 від 22.09.2006р., Квитанція № 89 від 27.09.2006 р., Квитанція № 84 від 28.09.2006 р.; Довідка про інвестування загальної площі квартири від 28.09.2006.
Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 20.09.2021 у цивільній справі № 752/3410/20-ц заяву представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_1. про залучення у справі правонаступника позивача задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 .
Протокольна ухвала Київського апеляційного суду від 20.09.2021 є чинною, не оспореною, як і Договір № 143-В/МП-2 відступлення права вимоги від 17.06.2021.
Дана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 та постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.08.2023 у цивільній справі № 752/3410/20-ц, які містяться у матеріалах справи.
Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 у цивільній справі № 752/3410/20-ц апеляційні скарги ОСОБА_3 . Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03.03.2021 залишено без змін.
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.08.2023 у цивільній справі № 752/3410/20-ц касаційні скарги ОСОБА_7 , в інтересах якої діє представник - адвокат Неведомський Вадим Олексійович, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2021, постанову Київського апеляційного суду від 31.01.2023 та касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2021, постанова Київського апеляційного суду від 31.01.2023, додаткова постанова Київського апеляційного суду від 11.04.2023 залишено без змін.
21.01.2021 у межах цивільної справи № 752/3410/20-ц відповідачка ОСОБА_2 подавала апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2020 щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . До апеляційної скарги ОСОБА_2 додавала докази набуття нею права власності на спірну квартиру. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 13.05.2021 апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без задоволення, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2020 - без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини встановлені у цивільній справі № 752/3410/20-ц, у якій брали участь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не доказуються при розгляді поточної справи, у якій беруть участь також ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
На підставі статті 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а і майнові права та обов`язки.
Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.
Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 514-517 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Позивач ОСОБА_1 став власником (набувачем) майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , як правонаступник ОСОБА_6 , уклавши Договір № 143-В/МП-2 відступлення права вимоги, за яким до ОСОБА_1 в момент підписання даного правочину, перейшло право вимоги за Інвестиційним договором № 143 від 27.12.2005 р., предметом якого є інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 з метою отримання права власності на неї.
Отже, позивач ОСОБА_1 як новий інвестор та правонаступник первісних інвесторів за Інвестиційним договором № 143 від 27.12.2005 р., повністю сплатив вартість об`єкта будівництва - квартири АДРЕСА_1 , вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва та для набуття майнових прав на цей об`єкт.
Таким чином, будучи правонастуником за Інвестиційним договором № 143 від 27.12.2005 попередніх інвесторів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_1 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , починаючи з 28.09.2006 р., сплативши 1 143 675,00 грн., що підтверджується переданими йому ОСОБА_6 , зокрема, оригіналами Квитанції № 60 від 22.09.2006 р., Квитанції № 89 від 27.09.2006 р., Квитанції № 84 від 28.09.2006 р.; Довідкою про інвестування загальної площі квартири від 28.09.2006.
Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 цього Кодексу).
Стаття 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закон, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями, зокрема, можуть бути кошти.
Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій (ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
Об`єктами інвестиційної діяльності у відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.
Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (ч. 1 ст. 5 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
У відповідності до ч. 1, 3, 5 ст. 7 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
У відповідності до ст. 9 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи єдиним засновником та керівником новоствореної ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», попередньо внісши до статутного фонду товариства спірну квартиру, в подальшому, у якості підписанта від імені ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», відчужив відповідачу ОСОБА_2 спірну квартиру АДРЕСА_1 .
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 після незаконного набуття у володіння спірної квартири АДРЕСА_3 , як це було встановлено у цивільній справі № 752/3410/20-ц, через півтора місяця вніс її у статутний капітал новоствореного ТОВ «ІНТЕР ПОРТ».
При цьому, у лютому 2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_6 ), зокрема, звернувся із позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульська Тетяна Володимирівна.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.02.2020 у справі № 752/3410/20 позовну заяву, зокрема, ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_6 ) до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Тетяни Володимирівни про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.
21.02.2020 дана ухвала оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є загальнодостуним,
Зі змісту даної ухвали вбачаються наступні факти: «Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили:
- Визнати недійним договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 року укладений між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та ОСОБА_3 ;
Печерський районний суд м. Києва після передачі справи № 752/3410/20-ц Голосіївським районним судом м. Києва відкрив провадження у справі 22.05.2020. Дану ухвалу оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.06.2020.
Суд наголошує на тому, що всупереч постановленому судовому акту про арешт спірної квартири, 22.07.2020 ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», в особі ОСОБА_3., єдиного директора та засновника, відчужило квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .
Суд констатує, що відповідачка ОСОБА_2 могла довідатися про вищезазначені факти із загальнодоступних джерел інформації, про що зазначено вище.
Суд зосереджує увагу та враховує вартість, за яку ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», в особі єдиного засновника та керівника ОСОБА_3 , було відчужено відповідачці ОСОБА_2 , спірну квартиру АДРЕСА_1 . Спірне нерухоме майно, загальною площею 92,40 кв. м., знаходиться у Печерському районі міста Києва, одному із найдорожчих районах столиці України щодо вартості квадратного метру житла. Судом встановлено, що ТОВ «Інтер Порт», в особі директора та єдиного учасника ОСОБА_3 , відчужило спірну квартиру ОСОБА_2 за 184 800 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень, про що свідчать умови наявного у матеріалах справи Договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2020.
Суд враховує той факт, що станом на 22.07.2020 офіційний курс НБУ за 1 дол. США становив 27,6647 грн. Таким чином, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею у 92,40 кв. м., продано ТОВ «ІНТЕР ПОРТ», єдиним засновником і директором якого є ОСОБА_3 , відповідачці ОСОБА_2 за 6 680 (шість тисяч шістсот вісімдесят) доларів США, що еквівалентно сумі у гривнях згідно Договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2020.
При цьому, судом приймається до уваги те, що як встановлено у цивільній справі № 752/3410/20-ц, ОСОБА_1 , як правонаступник первісних інвесторів за Інвестиційним договором № 143, сплативши вартість майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до нього) на загальну суму 1 143 675 гривень згідно квитанцій, що станом на дату здійснення платежів - 28.09.2006 р. становило по офіційному курсу НБУ за 1 дол. США - 5,05 грн.: 226 470,30 доларів США.
Судом встановлено, що загальна вартість квартири АДРЕСА_1 , яка була сплачена позивачем ОСОБА_1 згідно умов Інвестиційного договору № 143 перевищує у 34 рази сплачену суму коштів ОСОБА_2 за Договором купівлі-продажу квартири від 22.07.2020.
Отже, ОСОБА_2 мала б зважити на такі обставини при укладенні Договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2020 щодо спірної квартири, а тому суд робить цілком обґрунтований висновок про те, що не можна вважати, що за таких обставин, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , буде мати місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.08.2023 у справі № 308/8629/19.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).
Частина перша статті 388 ЦК України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті).
Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи.
Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.09.2021 р. по справі 359/5719/17 дійшла висновку про необхідність частково відступити від висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 24.06.2015 р. по справі № 367/5136/13-ц, оскільки на переконання Великої Палати Верховного Суду у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Встановивши, що ОСОБА_3 заволодів спірним об`єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_1 , позивача на підставі правочину, який визнано недійсним, проте відчужив його фактично всупереч наявного, накладеного Печерським районним судом м. Києва арешту у справі № 752/3410/20-ц, відповідачеві ОСОБА_2 та, враховуючи факт перевищення у 34 рази сплаченої позивачем суми коштів за спірну квартиру порівняно із відповідачем, факт належності квартири саме позивачу, а тому спірний об`єкт нерухомості вибув з його володіння поза його волею, суд вважає обґрунтованими його доводи, що він має право витребувати спірний об`єкт від добросовісного набувача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.
Отже, враховуючи зазначене, спірна квартира АДРЕСА_1 вибула з власності позивача ОСОБА_1 не з його волі, а тому суд вважає позов обгрунтованим, а порушені права позивача такими, що підлягають захисту та поновленню шляхом задоволення позову про витребування спірної квартири на підставі частини першої статті 388 ЦК України з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_2 , що призведе, насамперед, до ефективного захисту порушеного права.
Суд враховує, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України) так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов до ТОВ «ІНТЕР ПОРТ».
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, до яких належить судовий збір, підлягають стягненню з відповідача, у разі задоволення позову.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-22, 182, 190, 316, 319, 321, 328, 330, 331, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 137-141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1848, 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко