Справа № 183/2980/24
№ 2/183/2257/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Дубовенко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Коваленко Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Грицькевич Ганною Сергіївною до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності, у якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13 листопада 1995 року ОСОБА_1 та його мати - ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на житло, згідно якого вони набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво було видане керівника Сєвєродонецького ГПП об`єднання «АЗОТ» Луганської області згідно розпорядження №642 від 25.10.1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (видане повторно) Серія НОМЕР_1 . 15 липня 1997 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він є спадкоємцем 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . На зворотній стороні свідоцтва містить запис, посвідчений керівником органу приватизації, про те, що вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло та записаний у реєстрову книгу за № 3873. Також на зворотній стороні свідоцтва наявний Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації, про те що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,про що 04.12.1995 р. здійснено запис в реєстрову книгу за реєстровим номером 188. Крім того, наявний запис, вчинений державним нотаріусом Перепелицею Ю.М. про те, що 1/2 частина квартири, що належала ОСОБА_2 перейшло у власність ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 1997 року, р. № 12614. Відомості про право власності на квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 11.07.2023 року, позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. 25 серпня 2023 року позивач отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69034006 мотивоване неотриманням реєстратором відомостей з реєстрів, автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , оскільки територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою, БТІ не виконує свої функції, в тому числі не надає інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Такі обставини також створюють проблеми для позивачів у питанні підтвердження права власності на вказану квартиру та унеможливлює в подальшому після деокупації м. Сєвєродонецька отримання компенсації за знищене житло та інших репарацій (в тому числі звернення до судів міжнародних інстанцій). Наведене свідчить, що в майбутньому можуть виникнути труднощі в реалізації позивачами свого права власності, іншого способу захисту права власності позивачів, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження .

07 травня 2024 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом по справі встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 листопада 1995 року Сєвєродонецьким ГПП об`єднання «АЗОТ» Луганської області на підставі розпорядження №642 від 25 жовтня 1995 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,89 кв.м.. Вказана квартира була передана на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».На зворотній стороні свідоцтва наявний Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації, про те що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про що 04.12.1995 р. здійснено запис в реєстрову книгу за реєстровим номером 188. Також, на зворотній стороні свідоцтва містить запис, посвідчений керівником органу приватизації, про те, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло та записаний у реєстрову книгу за № 3873. Крім того, наявний запис, вчинений державним нотаріусом Перепелицею Ю.М. про те, що 1/2 частина квартири, що належала ОСОБА_2 перейшло у власність ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 1997 року, р. № 12614.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 липня 1997 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він є спадкоємцем 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна одо об`єкту нерухомого майна від 21 березня 2024 року № 370914451 вбачається, що відомості про реєстрацію права власності в реєстрі відсутні.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 54,89 кв.м., знаходиться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 за № 69034006 від 25.08.2023 року позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з відсутністю інформації про зареєстровані речові права в державному реєстрі та перебування приміщення БТІ на окупованій території .

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1 як співвласник згідно свідоцтва про право власності на житло, та на частину квартири як спадкоємець, який отримав спадщину після смерті ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину, а тому позовні вимоги позивача - підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України - судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 54,89 кв.м., житловою площею 36,70 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області (, адреса: бульвар Дружби Народів, буд. 32, м.Сєвєродонецьк, Луганської області, 93400)

Рішення суду складено і підписано 27 травня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко