"09" липня 2024 р. Справа № 363/762/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

09 липня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань - Охоти Г.С.,

представник позивача - адвоката Ковальчука Д.І.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 19.10.2007 року між позивачем ОСОБА_1 (попереднє прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.10.2011 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Розірвання шлюбу відбулося через фізичне насильство, моральне та фізичне знущання з боку ОСОБА_2 , який зловживав алкогольними напоями, постійно чинив протизаконні дії, внаслідок чого ніс небезпеку та потенційну загрозу для дітей.

З 2011 року відповідач ОСОБА_2 не бачиться з доньками, не намагається зустрітися з ними, участі у їх вихованні, утриманні та догляді не приймає, не цікавиться їх життям та розвитком. Діти, у свою чергу, не знають нічого про свого батька. ОСОБА_2 , не зважаючи на відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми, не піклується про доньок, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя. ОСОБА_2 взагалі не спілкується з доньками, не виявляє інтересу до їх внутрішнього психологічного стану. З 2011 року утриманням, вихованням, доглядом за доньками займається ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо спільних дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також з позовної заяви вбачається, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. 00 коп., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_2 свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дітей не виконує, внаслідок чого за період з 07.10.2011 року по 30.12.2023 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 232 384 грн. 62 коп.

Оскільки присуджений розмір аліментів на утримання доньок є занадто низьким та недостатнім для покриття їх базових потреб, то ОСОБА_1 просила збільшити розмір присуджених аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. на місяць на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи, а також витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради висновок щодо розв`язання спору, а саме щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

29.05.2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради надійшов Висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ковальчук Д.І. з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Проти проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи сторона позивача не заперечувала.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки жодного разу не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Про дату, час та місце судових засідань ОСОБА_2 повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його офіційно зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, всі поштові відправлення, що направлялися судом ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою проживання, були повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду.

У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Таким чином, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду від представника органу опіки та піклування Вишгородської міської ради - Черепан С.М надійшли письмові пояснення.

У письмових поясненнях органом опіки та піклування було зазначено, що ОСОБА_2 протягом 13 років не приймає участі у вихованні та розвитку своїх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , не цікавиться їх навчанням та життям, не допомагає матеріально. Згідно постанови слідчого Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області від 12.08.2011 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження було порушено кримінальну справу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, органом опіки та піклування Вишгородської міської ради встановлено, що відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду від 16.12.2011 року відносно ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки останній 09.08.2011 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під час сварки з дружиною, наніс їй неодноразово руками та ногами множинні удари по різним частинам тіла, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження: поєднана травма закрита травма черепа, розрив селезінки та інше, що виникло від дії тупих предметів - затиснуті в кулак руки або обуті ноги.

Органом опіки та піклування Вишгородської міської ради з заяв ОСОБА_6 (старша донька ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 (мати ОСОБА_1 ) встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв домашнє насильство над дітьми та дружиною, проявляв агресію, сім`я жила в постійному стресі та очікувала небезпеку, часто бив молодшу дочку ОСОБА_8 різними предметами, діти часто кричали та плакали, в зв`язку з чим сусіди постійно викликали поліцію.

Органом опіки та піклування Вишгородської міської ради також встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньок, а вихованням та утриманням дітей займається виключно ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, у своїх письмових поясненнях представником органу опіки та піклування Вишгородської міської ради позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про їх задоволення, а також про проведення судового розгляду за відсутності представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 та представник органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, зважаючи на клопотання органу опіки та піклування про проведення судового розгляду за відсутності їх представника, а також зважаючи на наявність висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору та письмової позиції по даній справі, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника органу опіки та піклування Вишгородської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали позовної заяви та письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

При вирішенні такої категорії спорів судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Під час судового розгляду на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надала показання, в яких виклала обставини та факти, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві. На додаток до цього, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями, вживав наркотичні речовини. Під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та їх спільного проживання, останній неодноразово застосовував відносно ОСОБА_1 фізичне та психологічне насильство, у зв`язку з чим ОСОБА_1 постійно зверталася до органів поліції з відповідними заявами. Крім того, ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_2 допускав застосування фізичної сили по відношенню до їх доньки - ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з доньками переїхали до іншого місця проживання. У той же час, після зміни місця проживання, ОСОБА_2 вдавався до переслідування ОСОБА_1 разом з дітьми, що нерідко закінчувалося застосуванням фізичного насильства. У зв`язку з постійною загрозою для життя і здоров`я ОСОБА_1 разом з дітьми вимушена була у серпні 2013 року втекти у м. Вишгород Київської області.

З 2013 року ОСОБА_1 жодного разу не бачилася з ОСОБА_2 , не підтримувала з ним контакту. У свою чергу, ОСОБА_2 не телефонував, не приїжджав. З цього ж моменту ОСОБА_2 жодного разу не спілкувався з доньками, не брав участі в їх вихованні, утриманні та догляді. Всі батьківські обов`язки щодо дітей належним чином виконує лише ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 підтвердила, що на її користь присуджено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньок у твердій грошові сумі в розмірі 300 грн. на кожну доньку. Від сплати аліментів ОСОБА_2 ухиляється, з моменту їх присудження не сплатив жодних грошових коштів на утримання дітей. У той же час, присудженого розміру аліментів критично недостатньо для покриття базових потреб доньок, які постійно зростають в міру їх дорослішання.

ОСОБА_1 також у своїх показаннях підтвердила, що наразі вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 займається вихованням, утриманням та доглядом за доньками - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які, у свою чергу, називають ОСОБА_9 своїм батьком.

Під час судового розгляду відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України у судовому засіданні в присутності матері ОСОБА_1 було допитано неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У своїх показаннях ОСОБА_1 зазначила, що до 2011 року її мати - ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі народилася ОСОБА_1 та її сестра - ОСОБА_4 . Вони всі разом проживали у м. Мукачево Закарпатської області. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання ОСОБА_2 постійно зловживав алкогольними напоями, вживав наркотичні речовини, влаштовував вдома сварки. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 постійно застосував фізичне та психологічне насильство відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_1 у своїх показаннях зазначила, що ОСОБА_2 неодноразово застосував відносно неї фізичне насильство на очах інших дітей, завдаючи своїми ударами сильного фізичного болю та страждань. За роки спільного проживання з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не має жодних добрих спогадів про свого батька, пам`ятає тільки погане.

У зв`язку з постійним застосуванням фізичного насильства ОСОБА_1 разом з ОСОБА_1 та іншими дітьми вимушена була у 2013 року переїхати до м. Вишгород Київської області. Переїзд на інше місце проживання був зумовлений виключно протиправною поведінкою ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та її дітей.

З 2013 року, як підтвердила ОСОБА_1 , вона не бачилися зі своїми батьком - ОСОБА_2 , він їй не телефонував, жодного разу не приїжджав, на будь-який контакт не виходив, ані її життям, ані життям її сестри - ОСОБА_4 , не цікавився, жодної допомоги в їх утриманні та вихованні не надавав, аліменти на їх утримання не сплачував. У свою чергу, ОСОБА_1 зазначила, що не має будь-якого бажання спілкуватися з ОСОБА_2 та не вважає останнього своїм батьком.

У своїх показаннях ОСОБА_1 підтвердила, що наразі її мати ОСОБА_1 перебуває у шлюбі зі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_9 разом зі ОСОБА_1 займаються вихованням, утриманням та доглядом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , надають всю необхідну турботу, проявляють батьківське піклування та забезпечують належне утримання. ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_9 належним чином та з батьківською любов`ю ставиться як до неї, так і до ОСОБА_4 . У зв`язку з цим ОСОБА_9 ОСОБА_1 вважає своїм батьком.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ), у своїх показаннях зазначила, що ОСОБА_1 є її рідною матір`ю. У свою чергу, ОСОБА_2 приходиться їй вітчитом, а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - рідним батьком.

До 2013 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом з ОСОБА_2 у м. Мукачево Закарпатської області. На той момент їх мати ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час спільного проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та інші діти постійно перебували у стресі, відчували страх за своє життя та здоров`я. ОСОБА_2 постійно вживав алкогольні напої, наркотичні речовини, поводив себе дуже агресивно, вдавався до застосування фізичного та психологічного насильства. Систематично ОСОБА_2 завдав фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_1 та їх брата ОСОБА_12 . Дітей ОСОБА_2 постійно бив ременем, пляшкою від води. Сварки вдома відбувалося кожного дня. У зв`язку з цим всі боялися ОСОБА_2 .

Одного дня, як зазначила ОСОБА_6 , на очах у всіх дітей ОСОБА_2 сильно побив ОСОБА_1 , бив її головою об стінку, завдавав ударів по тілу, внаслідок чого в матері тріснула селезінка. Додому постійно приїжджали представники органів поліції, забирали ОСОБА_2 до відділу поліції. Однак після цього ОСОБА_2 завжди повертався додому, після чого фізичне та психологічне насильство відновлювалося. ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначила, що для того, щоб вони не могли викликати поліцію та швидку медичну допомогу, ОСОБА_2 забирав у всіх мобільні телефони а потім розбив їх.

Всі грошові кошти, які родина отримувала, як допомогу для утримання дітей, ОСОБА_2 забирав собі та витрачав на власні потреби, а коли кошти закінчувалися, то вчиняв вдома сварки та вимагав від родини, щоб йому давали ще кошти.

У 2013 році ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми вимушена була тікати від протиправної поведінки ОСОБА_2 , у зв`язку з цим вони переїхали до м. Вишгород Київської області. З моменту переїзду, як зазначила ОСОБА_6 , вона жодного разу не бачила ОСОБА_2 . У свою чергу, ОСОБА_2 жодного разу до них не приїжджав, не телефонував, контакту не встановлював. Життям дітей, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за весь час ОСОБА_2 не цікавився, участі в їх вихованні та утриманні не приймав, аліменти жодного разу не сплачував.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що на даний момент часу її мати ОСОБА_1 перебуває у шлюбі зі ОСОБА_9 . Вони разом проживають за однією адресою у м. Вишгород Київської області, займаються спільним вихованням, утриманням та доглядом за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_9 добре ставиться до дітей ОСОБА_1 , надає значну допомогу в їх вихованні та утриманні. У свою чергу, ОСОБА_6 з 2022 року проживає окремо від ОСОБА_1 , веде власне сімейне життя.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_6 зазначила, що вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у своїх показаннях зазначила, що знайома зі ОСОБА_1 з 2013 року, коли ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми приїхала до м. Вишгород Київської області, тікаючи від свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в момент приїзду до м. Вишгород Київської області була вся в побоях, діти були дуже налякані, речей у них з собою не було, був тільки один пакет, в якому були зібрані предмети першої необхідності. ОСОБА_13 прихистила ОСОБА_1 та її дітей, у зв`язку з чим вони проживали разом з нею близько півроку. Протягом 3-4 місяців з моменту переїзду ОСОБА_1 та її діти перебували у важкому емоційному та психологічному стані, всього боялися. Діти також бути перелякані, постійно ховалися від людей.

Зі слів ОСОБА_1 свідку ОСОБА_14 відомо, що ОСОБА_2 постійно застосовував відносно ОСОБА_1 та її дітей фізичне та психологічне насильство, ображав їх. Жодної допомоги не надавав, зловживав спиртними напоями, поводив себе агресивно. У зв`язку з цим ОСОБА_1 разом з дітьми вимушена була бігти від ОСОБА_2 якнайдалі, щоб останній не міг їх знайти.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що ніколи не бачила ОСОБА_2 та особисто з ним не була знайома. З моменту переїзду ОСОБА_1 до м. Вишгорода Київської області ОСОБА_2 ніколи до них не приїжджав, зі ОСОБА_1 та її дітьми не зв`язувався, жодної допомоги в утриманні та вихованні дітей не надавав. ОСОБА_14 відомо, що діти негативно відносяться до ОСОБА_2 , його в їх житті не існує.

У своїх показаннях ОСОБА_13 також підтвердила, що їй відомо про те, що на даний момент часу ОСОБА_1 перебуває у шлюбі зі ОСОБА_9 , який піклується про неї та про її дітей як про своїх рідних. У свою чергу, діти дуже добре ставляться до ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у своїх показаннях зазначив, що працює у Вишгородському ліцею № 1 Вишгородської міської ради та є класним керівником ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які є ученицями 9-Г класу. За час навчання дітей, вони зарекомендували себе з позитивного боку, добре навчаються, заборгованості за академічним планом не мають. Піклується про ОСОБА_1 та ОСОБА_4 тільки їх мати - ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться процесом навчання дітей, відвідує батьківські збори. ОСОБА_15 зазначив, що не знайомий з відповідачем ОСОБА_2 , ніколи його не бачив, оскільки він жодного разу до навчального закладу не приходив та процесом навчання дітей не цікавився.

Таким чином, з показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що за період перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 та проживання разом зі спільними дітьми, з моменту їх народження, - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки по відношенню до доньок не виконував. Навпроти, з показань свідків вбачається, що ОСОБА_2 систематично допускав вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, поводив себе агресивно, що призводило до щоденних сварок у родині, які негативно позначалися на психо-емоційному стані дітей. Діти постійно перебували у стресі, відчували почуття страху за своє життя та здоров`я. ОСОБА_2 систематично допускав вчинення протиправних дій як щодо ОСОБА_1 у присутності дітей, так і щодо самих дітей. Неодноразові виклики поліції за фактом заподіяння фізичного та психологічного насильства не дали жодного ефекту щодо поведінки ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_1 разом з дітьми вимушені були у 2013 році покинути усталене місце проживання та переїхати у невідоме для них місто і розпочати нове життя. З показань свідків слідує, що ОСОБА_2 з 2013 року також фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, на контакт не виходив, жодної допомоги в їх утриманні та вихованні не надавав, від сплати аліментів ухиляється. Вихованням, утриманням, доглядом доньок займається ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_9 , який належним чином ставиться до дітей, піклується про них, займається вихованням та утриманням. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 добре ставляться до ОСОБА_9 , вважають його своїм батьком, натомість до ОСОБА_2 мають погане ставлення.

Вищезазначені обставини та факти знайшли також своє відображення у письмових матеріалах справи.

Так, з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.12.2022 року (а.с. 11а) судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 848. Батьками дитини у свідоцтві зазначаються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 09.09.2009 року (а.с. 12) судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області складено відповідний актовий запис № 735. Батьками дитини у свідоцтві зазначаються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2011 року у справі № 2-2999/11, яке набрало законної сили 18.10.2011 року (а.с. 8-9), судом встановлено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що в рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2011 року констатовано, що відповідно до листа-повідомлення № 26508 від 29.12.2008 року Мукачівського МВ ГУМВС України в Закарпатській області ОСОБА_2 застосовував відносно ОСОБА_1 фізичне насильство.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 13235/11 (а.с. 155) судом встановлено, що 09.08.2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була госпіталізована до хірургічного відділення № НОМЕР_5 Мукачівської центральної районної лікарні. З виписки вбачається, що діагноз ОСОБА_1 : поєднана травма, закрита травма черева, розрив селезінки, забій-гематома хвоста підшлункової залози, внутрішньочеревна кровотеча, заочеревинна гематома зліва, забій м`який тканин обличчя, постгеморагічна анемія.

З постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження № 21047211 від 12.08.2011 року (а.с. 157) судом встановлено, що за фактом отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вищезазначених тілесних ушкоджень було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2011 року у справі № 4-227/11 (а.с. 156) судом встановлено, що 09.08.2011 року приблизно о 01 год. 30 хв. у АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, знаходячи всередині гуртожитку, розміщеного за вищевказаною адресою на ґрунті довготривалих неприязних відносин затіяв сварку зі своєю дружиною - ОСОБА_1 , в ході якої неодноразово наніс їй руками та ногами множинні удари по різним частинам тіла в результатів чого спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та які виникли від дії тупих твердих предметів - затиснуті в кулак руки або обуті ноги.

З постанови суду вбачається порушення відносно ОСОБА_2 кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та факт застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З заяви ОСОБА_6 , яка, як встановлено під час судового розгляду є донькою позивача, та заяви ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача (а.с. 162-163) судом також підтверджено факт систематичного застосування ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства відносно позивача, у тому числі у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також факт вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв та наркотичних речовин.

З довідки про реєстрацію місця проживання № 853 від 31.10.2019 року (а.с. 15), витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 17-18) судом встановлено, що на даний момент часу позивач разом з доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані у АДРЕСА_1 .

З акту обстеження умов проживання № 28 від 02.04.2024 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради (а.с. 100-101), судом встановлено, на даний момент часу позивач разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . З акту вбачається, що у квартирі створені всі необхідні умови проживання, для виховання та розвитку дітей об лаштована окрема кімната, яка оснащена дитячими ліжкам, шафою, столом для занять, комп`ютерною технікою, наявні дитячі іграшки, дитяча література, дитячий одяг, взуття. Умови для проживання дітей задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам.

З акту також вбачається, що за вказаною адресою також проживають чоловік позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 24.11.2018 року (а.с. 16) судом встанволено, що 24.11.2018 року між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , було зареєстровано шлюб, про що Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 383. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 ».

З наданих суду довідок від 05.02.2024 року № 52, від 05.02.2024 року № 53, від 30.01.2024 року (а.с. 19-22) судом підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є ученицями 9-Г класу Вишгородського ліцею № 1 Вишгородської міської ради. Позивач ОСОБА_1 постійно займається вихованням доньок, цікавиться процесом їх навчання, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником. З довідок також вбачається, що саме ОСОБА_1 забезпечує догляд за станом здоров`я доньок. У той же час, вбачається, що ОСОБА_2 жодної участі у процесі навчання доньок, догляді за їх станом здоров`я не приймав, інтересу до їх життя не проявляв.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.01.2024 року № 50641932/1541, наданого Відділом державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 10-11), судом підтверджено, що згідно виконавчого листа № 2-2999/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 07.10.2011 року, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300 грн. 00 коп. на кожну, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2011 року до їх повноліття. З розрахунку вбачається, що сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження становить 232 384 грн. 62 коп.

Висновком органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 16.05.2024 року № 309 (а.с. 185-187), констатовано доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок органу опіки та піклування мотивований обставинами та фактами, що були встановлені судом вище.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

На підставі вищевикладеного, враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, враховуючи досліджені матеріали позовної заяви, судом встановлено, що ОСОБА_2 , який є рідним батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як з часу проживання родиною разом і до моменту переїзду позивача у м. Вишгород Київської області у 2013 році, так і починаючи з 2013 року і по сьогоднішній день, тобто протягом тривалого часу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей; не спілкується з дітьми та не бере участі в їх житті та утриманні; діти проживає разом з матір`ю та її чоловіком, які проявляють до неї почуття любові, доглядають, виховують, утримують, піклуються про здоров`я, готують до самостійного життя, опікуються розвитком дітей, самовизначенням їх у житті. Судом встановлено, що всупереч своїм батьківським обов`язкам щодо належного виховання, утримання та догляду за дітьми, ОСОБА_2 , вживаючи алкогольні напої, систематично допускав вчинення фізичного та психологічного насильства як щодо ОСОБА_1 у присутності дітей, так і щодо самих дітей, що негативно позначилося на їх емоційному та психологічному стані, мало наслідком відкриття відносно ОСОБА_2 кримінальних проваджень за фактом вчинення кримінального правопорушення проти життя і здоров`я особи, а також факт вимушеного переїзду ОСОБА_1 разом з дітьми в інше місто для збереження свого життя і здоров`я.

Судом встановлено, що на даний момент часу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 проживають разом з її чоловіком - ОСОБА_9 , який разом зі ОСОБА_1 проявляє до них почуття любові, займається їх вихованням, доглядом, утриманням. Діти мають гарне відношення до ОСОБА_9 та вважають його своїм батьком. У свою чергу, до ОСОБА_2 діти мають погане відношення і не мають жодного бажання відновлювати з ним спілкування.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 не тільки самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , але і зловживає алкогольними напоями, допускав вчинення фізичного та психологічного насильства як щодо матері дітей, так і щодо самих дітей. За таких умов збереження за ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дітей суперечить їх найкращим інтересам та може негативно позначатися на їх житті.

У Постанові КЦС ВС від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18 зроблено висновок, що з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків.

У Постанові КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19 зроблено висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставою для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.

У Постанові КЦС ВС від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме факт свідомої винної поведінки у виді самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, починаючи з моменту народження дітей. Зважаючи на обставини, встановлені судом з показань свідків, суд вважає, що виправлення ОСОБА_2 є неможливим, а позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав заходом, що в даному випадку буде відповідати найкращим інтересам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 121, ч. 1 ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У ч. 1-3 ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 2-2999/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 07.10.2011 року, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300 грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2011 року до їх повноліття.

Присуджений судом розмір аліментів в сучасних умовах є критично недостатнім для покриття базових потреб дітей, забезпечення їх всім необхідним з урахуванням їх потреб та інтересів, що збільшуються та змінюються в міру зростання дітей. У зв`язку з цим позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 23 ППВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, що при поданні позову позивачем понесено судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору (1211 грн. 20 коп.).

Витрати зі сплати судового збору внесені стороною позивача в попередній орієнтований розрахунок судових витрат, до закінчення судових дебатів подано заяву про відшкодування цих витрат та надано докази на їх понесення. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 319 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Збільшити суму аліментів та стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Збільшити суму аліментів та стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст судового рішення складено і проголошено 16.07.2024 року.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:

Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради (Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, буд. 1).

Суддя О.В. Рукас