ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/4460/21 Номер провадження 22-ц/814/2448/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю., за участю секретаря Буйнової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Луценко Катерини Віталіївни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса вчинений 09 червня 2009 року яким звернуто стягнення на нерухоме майно: будинок загальною площею 431,9 м2, житловою площею 82,8 м2 з надвірними будівлями, зазначений на плані літ. «А-2», бетон та належні до нього надвірні будівлі, а саме гараж літ. «Б», огорожа № 1,2, зливна яма № 3, що розташовані на земельній ділянці розміром 600 м2., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить позивачу та який він передав в іпотеку стягувачу за іпотечним договором № 2627 в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2053, укладеним між сторонами 17.08.2007 року. За рахунок коштів отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги стягувача на загальну суму 1 121 839,40 грн.

Вказував, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.04.2014 року позовні вимоги відповідача задоволені. Стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 2053 від 17.08.2007р. у загальному розмірі 955 305,77 грн. 77 коп. Таким чином існує подвійне стягнення.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Луценко К.В. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 червня 2009 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості, а також не надано доказів отримання боржником повідомлення про наявність такої заборгованості, окрім того не встановлено чи отримував нотаріус первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він переривався. Вказує, що до часу відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису та рішень суду майнові права позивача не порушувалися.

Зазначає, що до 2021 року позивач не знав, що його позов до ВАТ «Державний ощадний банк Україна», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко Володимира Вікторовича про визнання недійсним іпотечного договору та скасування виконавчого напису було залишено без розгляду.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір № 2053 , за яким ОСОБА_1 отримав готівкові кошти у сумі 1 100 000 грн. (один мільйон сто тисяч гривень), на 8 (вісім) років, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.08.2015р. із сплатою 17,5 % річних за користування кредитом, на споживчі потреби.

Також встановлено, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання 17 серпня 2007 року між сторонами укладений іпотечний договір № 2627 відповідно якого, ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит передає в іпотеку, а відповідач приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому Договорі , предмет іпотеки. Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця.

В подальшому 09 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В. вчинений виконавчий напис, яким звернено стягнення на нерухоме майно: будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 431,9 м2, житловою площею 82,8 м2 з надвірними будівлями, зазначений на плані літ. «А-2», бетон та належні до нього надвірні будівлі, а саме гараж літ. «Б», огорожа № 1,2, зливна яма № 3, що розташовані на земельній ділянці розміром 600 м2., який належить позивачу та який він передав в іпотеку стягувачу за іпотечним договором № 2627 в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2053, укладений між сторонами 17.08.2007 року. За рахунок коштів отриманих від реалізації зазначеного майна задовольняються вимоги щодо стягнення: суми заборгованості за кредитом у розмірі 962 500,03 грн.; суми заборгованості за процентами у розмірі 137 339,37 грн., плати за вчинення виконавчого напису 18 700 грн., суми прибуткового податку у розмірі 3 300 грн., усього 1 121 839, 40 грн.

Згідно постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ від 08.06.2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії-Харківське обласне управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2053 від 17.08.2007р. у загальному розмірі 955 305,77 грн. 77 коп.

Районним судом також встановлено, що з пенсії позивача ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 по 30.04.2022 р. утримано суми основного боргу 17 830,66 грн., витрати 300 грн., виконавчий збір 19633,79 грн.

Районний суд при ухваленні рішення дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проте у задоволенні позову відмовив у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Стосовно такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такої.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути, як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Районним судом було витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В. матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 09.06.2009 року, проте зазначені документи до суду не надходили.

В матеріалах справи відсутні відомості про те чи отримував позивач повідомлення про наявність заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 619/4933/20 (провадження № 61-12141св21) зазначено, що « […] чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не довела належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню».

Окрім того не встановлено чи отримував нотаріус від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тобто нотаріусу не було надано документу який підтверджує розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором.

За вказаних обставин районний суд дійшов вірного висновку про те, що неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявні підстави для визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, відповідачем у справі було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначені початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її права і об`єктивна можливість цієї особи знати обставини порушення її прав.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі 3487/10132/14 зазначила, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості і обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільних прав і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Отже, позивач повинен довести той факт що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ст. ст. 12,81 ЦПК України. Відповідач навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВАТ «Державний ощадний банк Україна», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко Володимира Вікторовича про визнання недійсним іпотечного договору та скасування виконавчого напису, який ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2011 року було залишено без розгляду у зв`язку з неявками позивача в судові засідання.

Таким чином вбачається, що позивач був обізнаний про виконавчий напис з грудня 2010 року. Разом з тим з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до суду звернувся лише у 2021 році, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, клопотання про поновлення вказаного строку позивачем не заявлялось, районний суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності переривався не заслуговують на увагу, оскільки ст. 265 ЦК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Отже, залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2011 року не перервало строку позовної давності за позовними вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луценко Катерини Віталіївни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2024 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.Б. Бутенко_________________ О.Ю. Кузнєцова