№ провадження 2/646/4891/2024
У Х В А Л А

23.12.24 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Бібік О.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання протиправною відмови державного реєстратора у здійсненні реєстраційних дій,

встановив:

19.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з наступними вимогами: визнати протиправними дії Департаменту реєстрації Харківської міської ради щодо відмови від 19.09.2024 у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обгрунтування позивач зазначив, що набув право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.Вказаний факт підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2013 року у справі № 2034/2-5015/11 за позовом Харківського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким договір купівлі-продажу від 27.12.2007 року визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію прав власності на цю квартиру за ОСОБА_2 .

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (на час вирішення справи: АДРЕСА_1 ) визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент набуття права власності позивачем питання державної реєстрація права власності у порядку спадкування не ставилося у зв`язку з тим, що вказане нерухоме майно використано попереднім власником у шахрайських цілях.Раніше, вказана квартира належала ОСОБА_2 , який у шахрайський спосіб придбав її у ОСОБА_3 (матері позивача) за договором купівлі-продажу від 27.12.2007 року.

Попередній власник заклав вказане нерухоме майно в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» за договором від 27.12.2007 року, що призвело до обтяження на тривалий час.

ОСОБА_1 у зв`язку з обтяженнями на вказане майно, які мають відношення до попереднього власника та мали місце за час володіння попереднім власником, не мав можливості зареєструвати своє право власності.

З метою захисту свого майнового права ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки.Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.09.2016 року у справі № 645/496/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного та постановою касаційного судів, визнано недійсним договір іпотеки від 27.12.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на вказаний об`єкт нерухомості лише 29.06.2023 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Фактично, ОСОБА_1 проживає за адресою власного помешкання з 01.06.2017 року, що підтверджується довідкою з місця проживання № 212 від 25.10.2024 року.З дня 29.06.2023 року ОСОБА_1 є повноправним власником вказаного об`єкта нерухомості.

10.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою своєї власної квартири, а саме: АДРЕСА_1 .

Головним спеціалістом відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраціїХарківської міської ради ОСОБА_4 у реєстрації місця проживання відмовлено.

27.02.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою своєї власної квартири.

Головним спеціалістом відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_4 у реєстрації місця проживання відмовлено вдруге.

При обробці заяви ОСОБА_1 відповідачем встановлено, що позивач 29.06.2023 року зареєстрував своє право приватної власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В історії власників виявлено наступні обтяження:

1) номер запису про іпотеку: № 51122693 від 27.12.2007р. 11:16:22, договір іпотеки ВКС № 95 від 27.12.2007р., приватний нотаріус Десятниченко О.В. р.н. № 9277, іпотекодержатель АКІБ «УкрСиббанк», іпотекодавець ОСОБА_2 , державний реєстратор: Шеховцова Маргарита Євгенівна, Департамент реєстрації, Харківська міська рада;

2) номер запису про арешт нерухомого майна: № 51122583 від 05.11.2019р. 11:41:47, постанова про арешт майна боржника, серія та номер 60441878, виданий 05.11.2019р., приватним виконавцем Бабенко Д.А., об`єкт обтяження: квартира, власник: ОСОБА_2 , державний реєстратор: Шеховцова Маргарита Євгенівна, Департамент реєстрації, Харківська міська рада;

3) номер запису про арешт нерухомого майна: № 51122670 від 11.02.2011р. 14:08:47, постанова від 04.02.2011р. Харківська міжрайонна прокуратура, державний реєстратор: Шеховцова Маргарита Євгенівна, Департамент реєстрації, Харківська міська рада;

4) номер запису про заборону на нерухоме майно: № 51122616 від 27.12.2007р. 11:12:12, договір іпотеки ВКС № 95 від 27.12.2007р„ державний реєстратор: Шеховцова Маргарита Євгенівна, Департамент реєстрації, Харківська міська рада.

Підставою для відмови у реєстрації місця проживання є наявність обтяжень на об`єкт нерухомості.

Позивач звернувся до відповідача зі скаргою на дії державного реєстратора.У відмові від 19.09.2024 року Департамент реєстрації Харківської міської ради повідомив підстави за якими не здійснив реєстраційних дій.

Суд дійшов висновку, що спірним у цій справі є не питання визнання право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а відмова Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 . Спір виник із державним реєстратором.

Отже, у цій справі відносини виникли у публічно-правовій сфері із суб`єктом владних повноважень і засновані не на принципі приватноправової рівності, а один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Щодо належності спору до іншої юрисдикції.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 19.02.2020 у справі № 1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17).

Верховним Судом вже розглядались справи в яких поставало питання юрисдикції спорів, предметом оскарження в яких були рішення державного реєстратора щодо вчинення/відмови у вчиненні реєстраційних дій. Так, у постанові від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «… у даному випадку підставою для відмови зазначено пункт 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV. Це свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії».

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

У постанові від 18.12.2019 у справі № 922/3659/18 Верховний Суд дійшов висновку, що предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем. Таким чином з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень. За таких обставин цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою державного реєстратора зареєструвати місце проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач не ставить під сумнів майнові права інших осіб. Відсутня інша сторона, що претендує на той самий об`єкт, з якою у позивача є спір. Спір виник саме між позивачем та державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, який здійснює державну реєстрацію місця проживання.

Вказане свідчить про те, предмет спірних правовідносин не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю державного реєстратора прав на нерухоме майно, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в реєстрації місця проживання.

Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію стосовно підвідомчості адміністративним судам справ про оскарження рішень та дій реєстраторів, якщо майновий спір між учасниками справи (як правило, позивачем та третьою особою) вже вирішено у порядку цивільного (господарського) судочинства та є рішення суду, що набуло законної сили. Зокрема, у постанові від 27.02.2019 у справі № 820/3936/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що оскільки дослідженню в цій справі підлягають виключно владні управлінські дії та рішення реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також перевірка оскаржуваного рішення на відповідність вимогам, визначеним у статті 2 КАС України, спір у цій справі підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Суд враховує, що згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Своєю чергою, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

З огляду на викладене, суд вважає, що у цій справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого у встановленому законом порядку позивач оскаржив до уповноваженого органу.

За сталою судовою практикою, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора, критерієм такого розмежування є предмет оскарження.

Отже, оскільки позивач фактично оскаржує дії державного реєстратора, який є суб`єктом владних повноважень відносно реєстратора в контексті статей 26, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та оцінка дій, рішень суб`єктів владних повноважень має відбуватись із застосуванням механізмів визначених КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суд відмовляє у відкритті провадження у справі? якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суд,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання протиправними дій Департаменту реєстрації Харківської міської ради, зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

До ухвали додати позовні матеріали. Копію позовної заяви залишити в суді.

Роз`яснити позивачеві ОСОБА_1 , що розгляд його справи віднесено до Харківського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ЦПК України.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду.

Текст ухвали складено та підписано 23 грудня 2024 року.

Суддя: Бібік О.В.