Справа № 134/510/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2024 року смт Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.

з участю представника позивача адвоката Глушкової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернулася до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Городківка, Крижопільського (нині Тульчинського) району, Вінницької області помер її чоловік ОСОБА_2 . До складу спадщини після його смерті входить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, а згідно записів погосподарської книги членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були: ОСОБА_2 , 1954 року народження - голова двору, ОСОБА_1 , 1956 року народження дружина. Право власності на житловий будинок не зареєстровано. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину. Тому змушена звернутися до суду із позовом для захисту своїх спадкових прав.

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 14 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі документами.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 20 травня 2000 року ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Згідно відомостей, які містяться в свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видано 12.10.1975 року - ОСОБА_3 після укладення шлюбу із ОСОБА_2 взяла прізвище « ОСОБА_4 ». Дані відомості підтверджують що позивач була дружиною спадкодавця.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 з 28.03.1976 року по даний час.

Згідно копії спадкової справи, яка надана Державним нотаріальним архівом Вінницької області, та яка містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину по закону, виданого ОСОБА_1 на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття спадщини іншими спадкоємцями дана спадкова справа не містить. Дані відомості свідчать про те, що позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 на частину спадкового майна; інші спадкоємці відсутні після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки № 279 від 20.02.2024 року, яка видана виконкомом Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області згідно погосподарської книги № 6 за 1991-1995 року, особового рахунку № НОМЕР_3 житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Склад двору: голова двору ОСОБА_2 , 1954 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), дружина ОСОБА_1 , 1956 року народження.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Тому згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/2 кожному, а саме: ОСОБА_2 - 1/2, ОСОБА_1 1/2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20 травня 2000 року.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, і станом на 15 квітня 1991 року, головою двору являвся ОСОБА_2 , членом цього колгоспного двору була його дружина ОСОБА_1 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/2 частці.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. померлому ОСОБА_2 та позивачці належало право власності на 1/2 частки майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку в його майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що спадкуванню підлягає 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті чоловіка (довідка 43/01-16 від 12.03.2024 року, видана приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу), суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме визнання за нею частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 , крім того, позивачу ОСОБА_1 , як члену майна колгоспного двору, належить також 1/2 частина вищезазначеного домоволодіння.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за позивачем право власності на цілий житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частка в порядку спадкування + 1/2 частка як члена «колгоспного двору»).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями (загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв. м., до складу якого входить: житловий будинок «А», прибудова «а», тамбур «а1», вх. майданчик «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай «в», гараж «Г», сарай «г», погріб «П», огорожа 25 м. «1-2») по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Городківська сільська рада, Тульчинського району, Вінницької області, місце знаходження: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 51 Тульчинського району, Вінницької області, .

Повний текст рішення складено 07 червня 2024 року.

Суддя