Справа № 594/462/24
Провадження №2/594/266/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Борщеві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідачки в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 16.10.2019 в сумі 48868 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказав, що 16.10.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 06.03.2020, що акцептована відповідачем 06.03.2020, шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № від 16.10.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики № від 16.10.2019. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту, однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором, яка станом на 08.03.2024 складає 70846,72 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 66846,72 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 48868 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 44868 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задовольнити.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 04.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому визнала позовні вимоги частково в сумі 4 000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2 100 грн. заборгованості за відсотками. Вказала, що вимога позивача щодо стягнення з неї суми заборгованості за відсотками у розмірі 44 846.00 грн. не підлягає до задоволення, оскільки згідно п.1.6 договору про надання позики від 16.10.2019 максимальний строк (кількість днів користування кредитом) становить 30 календарних днів. Як вбачається із реєстру боржників по договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року датою закінчення договору є 5.04.2020 року, так як кредит в розмірі 4 000 грн. вона отримала 06 березня 2020 року, дані кошти були видані на строк 30 днів, а тому це є строк дії договору, який закінчується 5 квітня 2020 року. Відтак, у межах строку кредитування, а це з 06 березня 2020 року по 05 квітня 2020 року вона мала обов`язок повернути позивачеві кредит у сумі 4 000 грн. та сплатити відсотки у розмірі 2 100 грн. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитуванню Враховуючи викладене, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Строк кредитування сплив 5 квітня 2020 року. З огляду на вказане аргументи позивача про те, що він має право нараховувати передбачені договором проценти на дату відступлення права вимоги, є неспроможними. Також, після 5 квітня 2020 у кредитодавця виникло право звернутись до суду із позовом про стягнення 4 000 грн. та відсотків у сумі 2 100 грн. Таке право він мав до 5.04.2023 року. Проте, позивач звернувся до суду поза межами строку звернення до суду за захистом порушеного права, а саме 20 березня 2024 року. Тому з огляду на вказане вище, просить в даному випадку застосувати строки давності та закрити провадження з цих підстав. Також вважає, що вимога про стягнення з неї 13 000 грн. витрат на правову допомогу є надто завищеною, а тому до задоволення не підлягає. Відповідач ОСОБА_1 повідомила, що вона уклала шлюб та поміняла прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

13.05.2024 представник позивача подав до суду письмові пояснення, в яких вказав, що розмір заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом відповідача підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачем. У своєму відзиві на позов відповідач не спростувала доводи позивача щодо недоведеності суми заборгованості за наданим розрахунком за даним договором про споживчий кредит. Такі доводи відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Відповідач зазначаючи про незгоду із сумою заборгованості, в той же час не заперечує факт укладення договору, факт видачі кредитних коштів та порушень своїх зобов`язань. Також, відповідач не надає суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, чи контррозрахунку. Таким чином, позивачем надані усі можливі докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем, в той час як відповідач жодним чином не спростувала доводи позивача та не надала аргументованих доводів своєї позиції. Щодо нарахування відсотків за межами строку кредитування, зазначає наступне. Позичальник погодився на відповідні умови нарахування відсотків, а тому, позиція останньої щодо незгоди із відсотками спростовується, а сплата відсотків повинна бути здійснена за фактичний строк користування кредитом. Даний договір підписаний відповідачем, а отже умови договору були їй відомі і зрозумілі. Щодо спливу строку позовної давності то відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювала кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначаєте сторонами відповідно до умов договору. Тобто, як вбачається із вищезазначеного, строк дії договору закінчується 16.10.2025 року, з якого, відповідно, має обчислюватися строк позовної давності. А отже кінцевою датою звернення до суду є 16.10.2025 року. Тобто, строк позовної давності порушено не було, відповідно аргументи відповідача щодо застосування строку позовної давності не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи відтак задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в зал судового засідання не прибув, у поданій заяві просить справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в зал судового засідання не прибула, у поданому відзиві на позовну заяву просить справу слухати у її відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

Суд, встановив, що 16.10.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ».

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 16.10.2019, що акцептована відповідачем 06.03.2020, шляхом підписання електронним підписом Відповідача.

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через API-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора СМС-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.

Пропозиція (Оферта) на отримання 7 траншу згідно Заявки-анкети № від 06.03.2020 в рамках Договору про надання позики № від 16.10.2019 підписано відповідачем 06.03.2020, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою CMC-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Таким же одноразовим ідентифікатором відповідач 06.03.2020 підписала акцепт оферти від 06.03.2020 на отримання 7 траншу кредиту згідно Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16.10.2019 та Заявки-анкети № від 06.03.2020, вказавши, що вона згодна з умовами оферти ТОВ «ІНФІНАНС», Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затвердженими наказом № 11/1 від 11.05.2019, згоден отримати 7 транш кредиту в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16.10.2019 для надання їй кредиту (траншів) на викладених в цьому акцепті умовах та дає згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналога її власноручного підпису. Акцептом оферти встановлені основні умови кредиту (траншу), а саме: розмір кредиту (траншу) 4000 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75 %, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 2100 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75 %. Всі інші умови викладені у Договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16.10.2019, зокрема щодо порядку зміни і припинення дії Договору, та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 11/1 від 11.05.2019.

З довідки про ідентифікацію ТОВ «ІНФІНАНС» вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № від 16.10.2019, ідентифікований товариством за одноразовим ідентифікатором 2g4141.

Відповідно до п. 1.1 Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16.10.2019, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (далікредит) для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ» (даліПравила), які є невід`ємною частиною Договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами.

Згідно п 1.2 Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

Відповідно до п. п. 1.5, 1.6 Договору, загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень. До умов даного Договору застосовується фіксована процентна ставка. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

Згідно п. 5.3 Договору, у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству на його вимогу пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. 1ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів.

Отже, сторони погодили умови та порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції за сплату № 50329223 від 06.03.2020, на вказану відповідачем банківську платіжну картку ТОВ «ІНФІНАНС» перерахувало 4000,00 грн.

Відповідач не заперечувала факт дійсності та укладення зазначеного договору та отримання кредитних коштів.

Згідно Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 09.01.2020 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис 02. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 .

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 08.03.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики № від 16.10.2019 ОСОБА_1 складає 70846,72 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 66846,72 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 48868 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 44868 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).

Відповідно до ст. ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частини 1, 5ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14-07/2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № від 16.10.2019.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики № від 16.10.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Вказані вище договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.

Разом з тим, слід зазначити, що передати можливо лише дійсне та наявне право вимоги.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 48868 грн, з яких: 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 44868 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Суд погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості, оскільки дана сума підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд відкидає доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем процентів поза строками дії кредитного договору, оскільки відповідно до п 1.2 кредитного договору, сторони узгодили, що строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору.

Договір про надання позики № від 16.10.2019 підписано відповідачем 06.03.2020, а відтак строк дії договору 06.03.2023.

Згідно наданих позивачем розрахунків станом на відступлення права вимоги 10.01.2023 року сума нарахованих процентів за кредитним договором становить 66846,72 грн.

За таких обставин, новий кредитор отримав право на стягнення з відповідача заборгованості згідно Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/23 від 10.01.2023.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077,1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Що стосується клопотання позивача про застосування строків позовної давності та закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як судом зазначено вище строк дії кредитного договору, що узгоджено сторонами становить 36 місяців. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 16.10.2019, що акцептована відповідачем 06.03.2020, а відтак позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16 жовтня 2019 року в розмірі 48868 грн.

Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Також згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Суд враховує, що представником позивача подано на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн, надані такі докази, а саме: договір про надання правової допомоги № 02-01/2023, укладений між клієнтом ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» щодо видів послуг та ціни роботи; платіжна інструкція № 413000008 від 09.02.2024; заявка на надання юридичної допомоги № 627 від 07.02.2024; Витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Питання гонорару та рахунків визначено сторонами у вищевказаному договорі про надання правничої допомоги.

Таким чином, представник позивача надав докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Разом із цим, відповідач заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу та просив зменшити його розмір, оскільки він є надмірно завищеним.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

При стягненні витрат на правову допомогу, слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги № 02-01/2023, укладений між клієнтом ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» щодо видів послуг та ціни роботи; платіжна інструкція № 413000008 від 09.02.2024; заявка на надання юридичної допомоги № 627 від 07.02.2024; Витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, дійшов висновку про те, що визначений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді в розмірі 13000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними, у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Зокрема, щодо понесених витрат на правничу допомогу за надання усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви на суму 13000,00 грн, не відповідає вказаному вище критерію розумності та обґрунтованості, оскільки, з огляду на зміст позовної заяви, її написання не вимагало у адвоката особливих зусиль чи вивчення нових обставин справи.

З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивачем, суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також, враховуючи, що відповідач заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 133, 137, 141, 258-259, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 , жительки АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 16 жовтня 2019 року в сумі 48868 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 44868,00 грн - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 травня 2024 року.

Суддя Чир П. В.