Справа № 148/163/23
Провадження № 22-ц/801/1047/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуСправа № 148/163/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 березня 2024 року, ухвалене суддею Саламахою О.В. в м. Тульчині, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулися до суду із даним позовом, в якому просили стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь:

- ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , 93 700,01 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в особі батька, та 28 110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу;

- ОСОБА_3 93 700,01 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в особі батька, та 28 110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2021 водій автомобіля марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останнього було доставлено до реанімаційного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської районної ради, який цього ж дня під час надання медичної допомоги помер.

За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 30.12.2021 кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині загиблого - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_3 та синові - ОСОБА_2 завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ700176, чинного на дату ДТП.

23.05.2022 представник позивачів надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся, в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились вимоги про стягнення:

- 216 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, належного синові загиблого ОСОБА_2 ;

- по 24 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди синові загиблого ОСОБА_2 , дружині ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 ..

31.08.2022 страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, належну вищевказаним особам, у наступних розмірах:

- 28 600 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, синові загиблого ОСОБА_2 та щомісячно по 3000 грн до листопада 2027;

- по 14 666,66 грн страхового відшкодування моральної шкоди синові загиблого ОСОБА_2 , дружині ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 ..

На момент подання позовної заяви відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки, встановлені пунктом 36.2 статті 36 згаданого Закону, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

У потерпілого, на день його смерті, на утриманні перебували такі члени сім`ї: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час смерті батька був малолітнім; дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом з дитинства. Отже, в розумінні ст. 1200 ЦК України, малолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як особа з інвалідністю з дитинства, мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Щодо дружини загиблого, то остання не перебувала на утриманні у свого чоловіка, оскільки працювала на роботі та отримувала доходи.

На час ДТП потерпілий ОСОБА_5 працював у ТОВ «ДІАНА» та отримував середню заробітну плату в розмірі 6 000 грн в місяць. Отже, середньомісячний заробіток потерпілого становив 6 000 грн (1000 грн/3 місяці). В такому випадку частка, яка припадала на одного утриманця становить 2 000 грн, яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (6000 грн/3 утриманців).

Щодо сина потерпілого, то як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті годувальника його синові ОСОБА_2 було 6 років 3 місяці 28 днів. Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення його сином повноліття, становить 140 місяців (11 років 8 місяців 3 дні).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої синові загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 280 000 грн, який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (2000 грн* 140 місяців).

Щодо дочки потерпілого, то шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується на строк її інвалідності. З дати смерті годувальника по дату складення позовної заяви минуло 14 місяців (1 рік 2 місяці 8 днів).

Відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 28 000 грн, який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців наявності права на таке отримання (2000 грн.* 14 місяців).

Проте, згідно п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 наведеного вище Закону становить 216 000 грн, який розрахований за формулою: 36 х 6000,00 (мінімальну заробітну плату у 2021 році) та ділиться рівними частинами між позивачами.

Страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, встановлена в розмірі 260 000 грн на одного потерпілого. Сума заявленого страхового відшкодування в розмірі 288 000 грн (72 000 грн моральної шкоди та 216 000 грн страхового відшкодування по втраті годувальника) перевищує 260 000 грн страхової суми.

Оскільки страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на загальну суму 72 599,98 грн (28 600 грн + 14 666,66 грн + 14 666,66 грн + 14 666,66 грн) страхове відшкодування, яке належить до виплати, становить 187 400,02 грн та пов`язане виключно із втратою годувальника, яке ділиться між повивачами порівну.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення відшкодування шкоди на користь сина ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснює позивачу виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, а позивачем не доведено підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, відтак дійшов висновку, що права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено.

Крім того, суд вважав необґрунтованою вимогу позивача ОСОБА_3 про виплату їй 93 700,01 грн за втрату годувальника, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що під час звернення до відповідача ОСОБА_3 не заявляла вимогу по втраті годувальника та не надавала документів, які б засвідчували її інвалідність. Також суду не було надано доказів того, що на момент смерті батька ОСОБА_5 дочка була інвалідом, так як згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830 ОСОБА_3 мала третю групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено на строк до 01 січня 2021 року, а її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доказів продовження інвалідності суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, окрім того, дана виплата виплачується її неповнолітньому брату ОСОБА_2 ..

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та судових витрат. Просить ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 : 187 400,02 грн решти недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в особі батька; 56 220 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

У скарзі зазначає, що Верховний Суд у постановах від 05.12.2022 у справі №304/936/19 та від 11.01.2023 у справі №161/8706/21 дійшов висновку, що виплата страхового відшкодування одноразовим платежем відповідатиме особливому захисту дитини. Враховуючи заявлену до стягнення суму страхового відшкодування та вже виплачені суми, до виплати підлягає 187 400,02 грн страхове відшкодування, яке пов`язане з втратою годувальника.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З постанови слідчого Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Пруцика В.О. про закриття кримінального провадження від 30.12.2021 встановлено, що 15.11.2021 о 19 год. 16 хв. до чергової частини надійшло повідомлення про те, що 15.11.2021 у с.Нестерварка Тульчинського району Вінницької області по вул. Леонтовича сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_5 , який проходив проїжджу частину дороги зліва на право по ходу руху автомобіля, внаслідок чого останнього було доставлено до реанімаційного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської районної ради, який цього ж дня під час надання медичної допомоги помер. Після проведення огляду місця події відомості про подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 15.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. За відсутності в матеріалах кримінального провадження складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження №0000371 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину (а.с.12-15).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Тульчин Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.16).

Відповідно до довідки старости Кинашівського старостинського округу №8 від 05.01.2022, до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 входять: чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 21.10.1995, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.19 на зворотному боці).

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 11.10.2001 та серії НОМЕР_5 від 27.07.2015 відповідно (а.с.20, 22).

Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830 від 10.12.2019, ОСОБА_3 було встановлено третю групу інвалідності з дитинства на строк до 01.01.2021 (а.с. 9).

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду № 36125 від 23.05.2022, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 повідомив відповідача про ДТП, яка сталася 15.11.2021 (а.с. 33).

Згідно заяв представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 від 23.05.2022, які адресовані відповідачу про виплату страхового відшкодування, представник просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, ОСОБА_2 (до 14 років) в розмірі 216 000 грн, а також пов`язане з моральною шкодою в розмірі 24 000 грн (1/3 частки, що належить сину загиблого) (а.с. 34, 88, 89).

Згідно заяв представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 від 23.05.2022, які адресовані відповідачу про виплату страхового відшкодування, представник просив виплатити їй страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою, по 24 000 грн на кожну (а.с. зворотній бік 35, 87).

ПрАТ «СГ «ТАС» направило ОСОБА_3 листа, в якому зазначило, що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 14 666,66 грн, загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6000 грн), і виплачується рівними частинами (6000 грн *12=72 000 грн), для доньки ОСОБА_3 (72 000 грн : 3= 24 000 грн). Однак, спираючись на п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Оскільки, страхова сума відповідно до Полісу №АТ700176 від 01.10.2021 становить 260 000 грн, розмір страхового відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю ОСОБА_5 складає 260 000 грн, та враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону (216 000 грн), для сина ОСОБА_2 , розмір моральної шкоди складає 14 666,66 грн (44 000 грн : 3) (а.с. 37).

Також, відповідачем, шляхом направлення листа ОСОБА_1 , повідомлено останню про те що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 245 333,32 грн, з сумою першої виплати 57 933,32 грн, (згідно ст. 27,2 Закону - 28600 грн, згідно ст. 27,3 Закону - 29333,32 грн 1/3 для дружини ОСОБА_1 та 1/3 для сина ОСОБА_2 ). Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, згідно з п. 27.2 ст. 27 Закону становить 216 000 грн. Страховик має право проводити виплату щомісячними платежами. Станом на серпень 2022 року, сума страхової виплати складає 28600 грн, за втрату годувальника, надалі, AT «СГ «ТАС» буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 3000 грн., до жовтня 2027 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 1400 грн, у листопаді 2027 року. Також, враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - розмір моральної шкоди для дружини ОСОБА_1 - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн); для сина ОСОБА_2 - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн) (а.с. 38).

Відповідно до Страхового акту №06648/02/722 від 31.08.2022 та Додатку №1 до цього акту, ОСОБА_3 до виплати належить частка страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 14 666,66 грн (а.с. 90, 91).

Відповідно до останнього Страхового акту №01050/02/723 від 13.02.2023 та Додатку № 1 до цього акту, відшкодування згідно з п.27.2 ст. 27 Закону неповнолітньому ОСОБА_2 відповідно до п. 1 ст. 1200 ЦК України становить 245 333,32 грн, компенсована сума - 72 933,32 грн, розмір страхового відшкодування - 172 400 грн (а.с. 102, 103).

Апеляційним судом наголошується, що вимогами позову є стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь сина та дочки померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 страхового відшкодування у зв`язку із смертю годувальника в розмірі по 93 700,01 грн. Ці вимоги протягом розгляду справи не змінювалися.

Дочка ОСОБА_3 є працездатною, тому не має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

До матеріалів справи додано копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830 від 10 грудня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 було встановлено третю групу інвалідності з дитинства на строк до 01 січня 2021 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача ОСОБА_3 про виплату їй 93 700,01 грн за втрату годувальника, оскільки звертаючись до страхової компанії вимогу по втраті годувальника вона не заявляла та не надала документів, які б підтверджували її інвалідність, а оскільки суду не надано доказів того, що на момент смерті ОСОБА_5 його дочці було встановлено (продовжено) групу інвалідності, остання не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника.

Син ОСОБА_2 має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на підставі ст. 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зверталися до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявами на виплату страхового відшкодування

Серед заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до відшкодування вимог містились вимоги про стягнення:

- 216 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, належного синові загиблого ОСОБА_2 ;

- по 24 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди синові загиблого ОСОБА_2 , дружині ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 ..

31 серпня 2022 року страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у наступних розмірах:

- 28 600 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, синові загиблого ОСОБА_2 та щомісячні подальші виплати по 3000 грн до листопада 2027 року;

- по 14 666,66 грн страхового відшкодування моральної шкоди синові загиблого ОСОБА_2 , дружині ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 ..

Пунктом 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У п.27.5 статті 27 вказаного Закону зазначено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У даному випадку страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 грн.

ПрАТ «СГ «ТАС» визнається, що шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 становить 216 000 грн.

Отже, ПрАТ «СГ «ТАС» розподілило виплату страхового відшкодування в межах страхової суми і це не заперечувалося позивачами.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, оскільки відповідач здійснює позивачу виплати страхового відшкодування відповідно до складеного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_3 шкоди по втраті годувальника, однак, зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову в інтересах малолітнього ОСОБА_2 в частині стягнення решти суми недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, суд не врахував, що таке рішення не відповідає особливому захисту дитини.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, оскільки абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України визначено, що за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19 та від 11 січня 2023 року у справі №161/8706/21.

У зазначених постановах Верховний Суд зазначив, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Тобто, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Позивачем в позовній заяві не зазначено обставин, які мають істотне значення, за наявності яких сума відшкодування повинна бути виплачена одноразово.

Суд першої інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 263 ЦПК України, не міг самостійно встановлювати вказані обставини, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалюється на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, позивачем жодним чином не було обґрунтовано необхідність стягнення суми відшкодування одноразовим платежем.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в позові ОСОБА_1 просила стягнути на користь неповнолітнього сина 93 700,01 грн, однак, незрозумілим є для суду з яких підстав виходила скаржник ОСОБА_1 , просячи у скарзі стягнути на користь неповнолітнього сина 187 400,02 грн.

Враховуючи викладене, апеляційним судом не надається оцінка доводам апеляційної скарги з приводу розміру недоплаченого страхового відшкодування на користь неповнолітнього ОСОБА_2 ..

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції , не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк