Провадження № 2/344/502/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі з/з: Стефанюк Х.Я.,

за участі Позивача ОСОБА_1 , представника Позивача адвокта Микулич І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач»), за участю Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідач, який є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підтримує жодного зв`язку з дитиною, не бере участі у її вихованні, не цікавиться навчанням дитини, її розвитком.

Як зазначено Позивачем, всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки Відповідача. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення батьківських прав Відповідача, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило.

Органом опіки та піклування - Службою у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - на адресу суду направлено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав та заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Оскільки Відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позов до суду не подав, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») в разі неявки на судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення Позивача, висновок органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено таке.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.03.2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.12) батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.10.2020 року у справі №344/5852/20 (набрало законної сили 14.12.2020 року).

Вищевказаним судовим рішенням малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначено у позовній заяві, з 2020 року Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча будь-які перешкоди у цьому йому не створюються. Протягом даного періоду часу Відповідач жодного разу не поцікавився успішністю оньки у дитячому садочку, її захопленнями, достягненнями, здоров`ям, мріями та планами на майбутнє.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на те, що Відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги рідтоимали та просили їх задовольнити.

Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29.03.2024 року №394 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.129-134).

Представником органу опіки та піклування подано заяву про розгляд справи без її участі.

За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідностатті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи ,які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичне, духовне та моральне розвиток, забезпечити здобуття дитиною повного загального середнього освіти, готувати її до самостійної життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, у сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, на якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача.

Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості:

- ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;

- позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України;

- розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Так, як зазначила в судовому засіданні Позивач, Відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо її виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки. Будь-які перешкоди у вихованні дитини у Відповідача відсутні.

В даній цивільній справі Відповідач ОСОБА_2 , будучи (вважаючись) належним чином повідомленим про судові засідання у справі, не скористався правом з`явитися в судове засідання та надати власні пояснення щодо порядку здійснення та виконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки.

Так, Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 чи інших осіб чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною, у її вихованні.

Будь-яких обставин поважності причин того, що ОСОБА_2 не займається вихованням своєї доньки, Судом не встановлено.

На даний час донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні та вихованні матері, відвідує молодшу групу №5 «Сонечко» ЗДО №24 «Котигорошко». Приводить і забирає ОСОБА_3 її мама, ОСОБА_1 . Вихованям дівчинки займається мама, щодо відносин 0з батьком, ОСОБА_2 , інформація відсутня. Про відносини дівчинки з батьком інформація відсутня. Перешкод для спілкування батька з дитиною з боку ОСОБА_1 не було (а.с.16).

Зі змісту листа КНП «ЦПМКДД» №380/69 від 09.06.2023 року (а.с.17) вбачається, що дитина ОСОБА_3 звертається за медичною допомогою в супроводі матері ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 з лікарями КНП «ЦПМКДД» з приводу здоров`я дитини не контактував (а.с.17-18).

До матеріалів справи Позивачем також долучено лист Івано-Франківського міського суду від 01.06.2023 року №01-35/94/2023 (а.с.21-22), зі змісту якого вбачається, що стосовно ОСОБА_2 на розгляді Івано-Франківського міського суду перебували справи про адміністративні правопорушення за ч.14 ст.173-2 КУпАП (№344/10037/16-п, №344/20157/19: провадження закриті у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення); кримінальне провадження за ч.2 ст. 296, ч. 1 ст. 185 КК України (обвинувальний вирок із застосуванням ст. 75 КК України).

В ході розгляду справи Позивачем також долучено до матеріалів справи Психологічну характеристику психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надану ТОВ «Серденько» (а.с.105-111), зі змісту якого вбачається, що «під час ігор дитина відкидала батьківську фігуру (в загальному значенні), що може пояснюватись дуальним образом батьківської фігури. Через позитивний образ батька ОСОБА_7 та негативне сприйняття батька ОСОБА_2 . Дівчинка вказує, що пам`ятає біологічного батька, проте відмовляється його малювати чи долучати його персонажа до гри. Що визначає небажання взаємодіяти з ОСОБА_2 ».

Під час розгляду справи в судовому засіданні також допитано в статусі свідка громадянку ОСОБА_9 , яка є сусідкою та товаришкою Позивача, яка в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що, постійно спілкуючись з Позивачем, свідок ніколи не бачила Відповідача (біологічного батька дитини) поряд з дитиною.

Крім того, Суд звертає також увагу на те, що в ході розгляду даної цивільної справи органом опіки та піклування прийнято Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29.03.2024 року №394 «Про розгляд питань органу опіки та піклування», яким Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.129-134).

Відповідно до частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, враховуючи вищевикладене та конкретний зміст висновку органу опіки та піклування у спірних правовідносинах, вважає, що в даній цивільній справі висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.129-134) є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Зокрема, як вбачається зі змісту вищезазначеного висновку, органом опіки та піклування було проаналізовано пояснення ОСОБА_1 , в яких вона посилалася на самостійне виховання нею дитини; проаналізовано інформацію з дошкільного навчального закладу, за змістом якої дитиною цікавиться тільки мати; проаналізовано інформацію з медичного закладу, в якій зазначено, що на прийом з дитиною приходить мати; проаналізовано інформацію щодо наявності проваджень у суді щодо Відповідача.

Також у вказаному висновку міститься посилання органу опіки на те, що у наданих комісії письмових поясненнях ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , він зазначив, що сплачує аліменти та посилався на те, що колишня дружина чинить йому перешкоди у зустрічах з донькою. Було обстежено умови проживання ОСОБА_2 .

В результаті, орган опіки та піклування дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.

Так, згідно з частиною 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Крім того, Суд особливо наголошує на тому, що реалізовуючи свої повноваження та виконуючи відповідні покладені законом обов`язки, орган опіки та піклування повинен діяти виключно, виходячи з інтересів дитини, які стоять на першому місці.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування не вбачається посилання на те, що позбавлення батьківських прав є недоцільним в інтересах саме дитини.

Судом зі змісту даного висновку також не встановлено обставин, встановлених органом опіки та піклування, які свідчать про те, що ухилення батька від виховання дитини не є умисним, або що нехтування ним своїми обов`язками по відношенню до дитини є несвідомим.

Мотиви недоцільності позбавлення Відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 у вищевказаному висновку взагалі відсутні.

Обґрунтувань відхилення доводів сторони Позивача та прийняття органом опіки та піклування виключно письмових пояснень Відповідача у вищевказаному висновку не міститься.

Отже, на підставі частини 6 статті 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Під час перегляду судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Під час перегляду судових рішень, Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - «ЄСПЛ»), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine»(«Мамчур проти України»), заява № 10383/09, п. 100).

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши надані докази та пояснення Позивача, свідка, Суд дійшов висновку про те, що доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею в належному обсязі, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

Зокрема, належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 піклується про фізичний і духовний розвиток дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дошкільне навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини (в разі потреби), спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини; створює умов для отримання нею освіти, - в матеріалах справи відсутні.

Можливості на даний час змінити поведінку ОСОБА_2 у кращий бік по відношенню до виховання дитини Суд не вбачає, а обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні батьківських обов`язків, Судом не встановлено.

Відтак, вищевказані обставини свідчать про те, що поведінка батька, пов`язана з його самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, суперечить інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавляє її відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків.

При цьому, у постанові від 29.09.2021 року по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21 Верховний Суд наголосив, що «права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків».

З огляду на все викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню.

Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При цьому, Суд роз`яснює Відповідачу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку статті 169 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом .

У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з Відповідача на користь державного бюджету підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі вищенаведеного відповідно до ст. ст. 19, 164, 165, 166, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення та поновлення батьківських прав» суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текут рішення складено та підписано 29.05.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.