БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/931/23
Провадження № 2-р/497/5/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про роз`яснення судовго рішення

12.08.2024 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 05.07.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2023 року Болградським районним судом Одеської області частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (справа N 497/931/23).

05.08.2024 року, позивач звернувся до суду з заявою про роз`яснення резолютивної частини рішення Болградського районного суду Одеської області від 05.07.2023 року в частині того, що малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу залишається проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 на його утримані та вихованні.

У судовому засіданні:

- позивач по справі підтримав свою заяву, пояснив, що саме така вказівка в рішення суду, що син залишається проживати з батьком на «його утриманні та вихованні» йому необхідне для отримання відстрочки від мобілізації:

-відповідач, будучи належним чином повідомленою, до суду не прибула, причини неявки не повідомила.

У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення (ч. 3 ст. 271 ЦПК України).

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про роз`яснення судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ЦПК України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення в цивільній справі" N 14 від 18.12.2009 р. зазначено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України (2001 р.) слідує, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Зі змісту клопотання, про роз`яснення судового рішення, вбачається, що заявник в своїй позовній заяві просив суд залишити проживати дітей з ним за адресою АДРЕСА_1 на його утримані та вихованні.

Це формулювання відсутнє в рішенці суду, хоча вочевидь, проживання дітей з батьком цей передбачає, а також цей обов`язок закон покладає і на матір дітей, яка не позбавлена батьківськи прав.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу (СК) України, батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, зокрема й у випадках, коли шлюб між ними розірвано, і незалежно від того, чи були вони у шлюбі. Важливим є те, що права батьків не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, які норми законів України було застосовано судом, а також вказані норми права, якими регулюються дані правовідносини на момент постановлення рішення судом, а також наведені обставини, які встановлені судом.

Питання щодо самостійного виховання дитини батьком під час вирішення питання про розірвання шлюбу, судом не досліджувалося і не вирішувалося. Тим паче, що між сторонами був відсутній спрів щодо визначення місця проживання дітей, їх виховання та утримання.

А відтак, резолютивна частина викладена чітко та зрозуміло.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, фізичне, моральне і духовне виховання, забезпечувати отримання дітьми повної загальної освіти, готувати їх до самостійного життя.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 2 та 3 ст.160 СК України передбачено:

- місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини;

- якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Право батьків на вибір місця проживання дитини має сприяти забезпеченню належного виконання батьками своїх обов`язків та безперешкодному здійсненню прав щодо виховання дитини. Визначаючи місце проживання дитини, батьки здійснюють своє право на особисте виховання дитини, оскільки дитина, як правило, проживає з батьками чи одним з них.

У тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і кожен з них має брати участь у визначенні місця проживання дитини на засадах рівності. При цьому не мають значення причини роздільного проживання батьків (відсутність або розірвання шлюбу між ними, тимчасове роздільне проживання з поважних причин (див. коментар до ст. 3 СК). Ніхто з них не може бути усунений від вирішення цього питання.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини.

Залишення дитини проживати разом із батьком не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки місцевий суд лише констатував з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки встановлено, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилася з позивачем.

Відповідно до статті 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримання неповнолітніх дітей.

Утримання дитини (тобто аліменти) в розумінні норм сімейного законодавства це участь батька або матері (залежно від того, хто проживає окремо) в утриманні дитини, яка сплачується в грошовій формі щомісяця.

Враховуючи викладене суд під час ухвалення рішення правильно застосував норми законодавства, адже заявником під час розгляду справи не доводився факт перебування неповнолітньої дитини на його самостійному вихованні і догляді, а тому резолютивна частина рішення є чіткою та зрозумілою, яка не потребує роз`яснення.

Клопотання про роз`яснення судового рішення не містить посилань на те, що певні частини рішення суду викликають труднощі в їх розумінні, суд не вбачає підстав для роз`яснення судового рішення, оскільки воно викладено зрозуміло і не потребує додаткових роз`яснень, а тому у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення необхідно відмовити.

Механізм визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення.

В ухвалі Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі N 800/211/16 встановлено таке: "необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Не підлягають роз`ясненню судові рішення, прийняті з процесуальних питань, які не стосуються предмета спору, що виник між сторонами у справі, а лише вказує на ту чи іншу процесуальну дію, прийняту судом у межах наданих йому повноважень.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку, коли судове рішення не підлягає роз`ясненню.

Крім того, відповідно до ст.221 ЦПК України роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які мають виконуватись як у добровільному порядку, так і примусово.

Враховуючи викладене вбачається, що чинне законодавство України не передбачає роз`яснення саме механізму застосування рішення суду, тому суд не вбачає підстав для такого роз`яснення.

Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що судове рішення є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення, судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення по справі 497/931/23.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 05.07.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її ухвалення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева