Справа № 461/6182/23 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б.
Провадження № 22-ц/811/390/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника Львівської обласної прокуратури

Мацюри Я.Р., Довгополого В.М. та його представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

01.08.2023 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Просив стягнути з відповідачів за рахунок Державного бюджету на його користь відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 1 500 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рапортом старшого оперуповноваженого 2 відділу ГВ «К» УСБ України у Львівській області від 31 серпня 2013 року встановлюється, що державний виконавець Личаківського ВДВС ЛМУЮ ГУЮ у Львівській області Довгополий В.М. за вирішення питання щодо закриття виконавчого провадження вимагає у жительки м. Львова Томкевич Наталії грошові кошти в сумі 3 200 грн. 02.09.2013 були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань про факт вимагання службовою особою неправомірної вигоди в сумі 3 200 грн та відкрито кримінальне провадження №0000688. 26.09.2013 старшим слідчим відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень прокуратури Львівської області Семенович С. було повідомлено ОСОБА_2 про завершення досудового розслідування. 02.11.2017 Галицьким районним судом м. Львова було винесено вирок, яким визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04.07.2013), та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк два роки та з конфіскацією майна. Не погоджуючись із вказаним вироком Галицького районного суду м.Львова, адвокатом Гандзюлевичем Я.А. в інтересах ОСОБА_2 , 01.12.2017 була подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області. 03 квітня 2019 року. Апеляційним судом Львівської області була винесена ухвала, якою було частково задоволено апеляційну скаргу адвоката Гандзюлевича Я.А. в інтересах ОСОБА_2 , зокрема було скасовано вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2017 року та було призначено новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції. У подальшому, 29.06.2022 Галицьким районним судом м. Львова було ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 04.07.2013) та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Не погоджуючись із таким рішенням Галицького районного суду м. Львова, прокурором Львівської обласної прокуратури Рубцовим В.В. була подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду. 24 січня 2023 року колегією суддів палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду була винесена ухвала, якою було залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури Рубцова В.В., а вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року відносно ОСОБА_2 без змін. Отже, ОСОБА_2 перебував під слідством з 02.09.2013 по 24.01.2023, а саме 116 місяців та 26 днів. Мінімальна сума компенсації станом на 2023 рік становить 783 900 грн. Даний розрахунок зроблено представником ОСОБА_2 , виходячи з імперативної норми ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», мінімальна заробітна плата з 01 січня 2023 року - становить 6 700 грн. Вказує, що у зв`язку з незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, ОСОБА_2 було позбавлено права та можливості займатися роботою та заробляти гроші звичним йому способом. Репутація ОСОБА_2 була зруйнована, адже на протязі багатьох років його родичі та друзі вважали, що він скоїв злочин. Останній не міг працевлаштуватись на офіційну роботу, відтак був змушений був підробляти неофіційно, щоб прогодувати свою сім`ю.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди за період з 18.09.2013 по 24.01.2023 у розмірі 760 000 (сімсот шістдесят тисяч) грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Судовий збір компенсовно за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у матеріалах справи в недостатній мірі наведені докази для критичної оцінки того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним, кратно збільшений без належної на це законодавчо підтвердженої аргументації. Звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, позивач не має право на відшкодування шкоди та заперечує період розрахунку позивачем шкоди, оскільки останній розраховує моральну шкоду починаючи із дня внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а у даному випадку слід розраховувати із дня пред`явлення підозри. Обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від неналежного фінансування. Також вважає неспівмірним розмір витрат на правничу допомогу із складністю справи та відсутністю доказів щодо понесення таких витрат.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник Львівської обласної прокуратури Мацюра Я.Р просив апеляційну скаргу задовольнити. ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 6 700 гривень.

При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа № 686/23731/15), що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Судом встановлено, що 18.09.2013 старшим слідчим відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень прокуратури Львівської області Семеновичем С.М., за погодженням прокурора начальника відділу за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Львівської області ОСОБА_3 повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Вироком Галицького районного суду від 29.06.2022 (справа №461/11786/13-к) ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України (в редакції від 04.07.2013) та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення (а.с. 108-115).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.01.2023 апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури Рубцова В.В. залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2022 року відносно ОСОБА_2 без змін (а.с.116-125).

Відтак, судом встановлено, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач перебував під слідством та судом з 18.09.2013 (оголошення підозри) до 24.01.2023 (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 112 місяців.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, перебування його тривалий час під слідство і судом, факт безпідставного кримінального переслідування, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, дійшов обгрунтованого висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у сумі 760 000 грн.

Доводи апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про те, що розмір моральної шкоди має враховувати не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а районний суд стягнув більший розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши цього, безпідставні, так як у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, районний суд належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують розміру визначеного судом першої інстанції морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача та становить 760 000 грн, оскільки вказаний розмір моральної шкоди відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, враховує тривалість перебування позивача під слідством, а також глибину та обсяг душевних страждань позивача.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.07.2024

Головуючий

Судді