ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4868/23

Головуючий у першій інстанції Ченцова С.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/682/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Піцан В.М.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Людмила Анатоліївна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлія Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст рішення складено 04.03.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування. В обґрунтування посилалась на те, що після смерті чоловіка у 2011 році вона залишилась проживати одна у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності.

У 2022 році позивачка познайомилася з відповідачем - ОСОБА_2 , який запропонував їй надавати необхідну допомогу, в тому числі і по забезпеченню продуктами харчування, періодично приходив до неї, ходив у магазин, купував за її кошти необхідні продукти харчування за що відповідч попросив відписати належні ОСОБА_1 цінні папери (акції) та квартиру на що позивачка погодилась, та вважала, що укладає договір утримання (догляду).

Згодом ОСОБА_2 сказав, що до укладення договору потрібно зареєструвати шлюб. Відповідач фактично проживав з іншою жінкою, проте ОСОБА_2 наполягав на реєстрації шлюбу обґрунтовуючи його фіктивним, лише для того щоб зменшити витрати, які він має сплатити при укладенні договору утримання, після чого позивачка погодилась підписати всі необхідні папери для укладення договору утримання.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідач привозив її до Палацу урочистих подій у місті Чернігові, де вона, перебуваючи в машині, ставила підпис на документах, які після підписання їй ніхто не давав. Пізніше стало відомо, що 10.02.2023 був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2 . Після укладення шлюбу відповідач двічі привозив її до нотаріальної контори для підписання договорів, текст яких вона не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони домовилися, копії договорів вона не отримала, всі документи зберігались у ОСОБА_3 разом з її паспортом.

В подальшому позивачка зверталась до банку для отримання пенсії, проте їй було відмовлено та повідомлено, що отримати пенсію на картковий рахунок вона не може, оскільки її картка недійсна та повідомити про те, хто отримує замість неї пенсію працівники банку не могли, оскільки у неї був відсутній паспорт.

15.06.2023 позивачка отримала новий паспорт, після чого звернулась до нотаріусів та отримала копії договорів, які підписувала, з яких дізналась, що без будь-яких зобов`язань подарувала ОСОБА_2 належні їй цінні папери та квартиру.

Зазначає, що похилий вік, стан здоров`я, пов`язаний з віковими захворюваннями, та потреба у сторонній допомозі, впливали на сприйняття нею фактичних обставин та вільне волевиявлення під час укладання договорів дарування. Тексти договорів не читала. Роз`яснення нотаріусом суті договору сприйняла, як передачу цінних паперів (акцій) та квартири ОСОБА_2 , який зобов`язується допомагати їй дожити у квартирі до смерті. Ні ОСОБА_2 , ні нотаріус не попереджали, що вона повинна виселитись з квартири чи її можуть виселити після укладання договору. До того часу як ОСОБА_2 висловив намір продати квартиру, вона була впевнена, що має право проживати до своєї смерті у квартирі, в якій зареєстрована. Фактично вона бажала та мала намір укласти договір довічного утримання, вважала що саме такий договір укладає з відповідачем, передаючи йому у власність цінні папери та квартиру, а він зобов`язується здійснювати за нею догляд.

У позові ОСОБА_1 просить визнати недійсними: договір дарування цінних паперів (819990 штук акцій ПАТ «АБШБЕВ ЕФЕС Україна»), укладений 28.02.2023 між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованим), посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2921; договір дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, укладений 04.05.2023 між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованим), посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2921.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.02.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 04.05.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 2921. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 684 грн судового збору.

В обґрунтування рішення суд дійшов висновку, що під час укладення оспорюваного правочину у позивачки було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження належної їй на праві власності квартири, без обов`язку відповідача надавати їй допомогу та догляд і втрати права на проживання у даній квартирі. Разом з тим, щодо визнання недійсним договору дарування цінних паперів, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивач розуміла предмет договору, їй були роз`яснені наслідки укладення такого договору, вона добровільно передала відповідачу документи на укладення даного договору, передала відповідачу цінні папери у власність, і відповідач прийняв їх у дар.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.02.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування цінних паперів, та ухвалити в частині визнання недійсним договору дарування цінних паперів нове рішення про задоволення позову.

За доводами апеляційної скарги в оскаржуваній частині рішення є незаконним та необґрунтованим, суд неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі заявниця посилається на те, що їй 83 роки, проживає з 2011 року сама, взимку потребує сторонньої допомоги, оскільки ходити без милиць не може. У 2022 році ОСОБА_2 запропонував надавати їй необхідну допомогу за послуги він попросив відписати йому належні позивачці цінні папери (акції) та квартиру, в якій вона проживає на що позивачка погодилась, оскільки в той час сильно хворіла і думала, що укладає договори дарування, на підставі яких передає все своє майно ОСОБА_2 , а він буде за її доглядати до смерті.

ОСОБА_1 зазначає, що має похилий вік, поганий стан здоров`я, пов`язаний з віковими захворюваннями та потребу у сторонній допомозі впливали на сприйняття фактичних обставин та вільне волевиявлення під час укладення договорів дарування, була впевнена і пояснювала це суду, що підписує "дарственну" ОСОБА_2 , який за це обіцяв її доглядати.

За доводами скарги реєстрація шлюбу між сторонами відбулася за наполяганням відповідача, який пояснював, що укладення шлюбу йому потрібне для того, щоб він міг представляти її інтереси на зборах акціонерів, проте ніяких шлюбних стосунків між сторонами ніколи не було і не має. Вказує, що укладений у лютому 2023 року шлюб, був розірваний за рішенням суду у вересні 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.02.2024 в частині визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 04.05.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 2921, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду в частині задоволенних позовних вимог є необ`єктивним, належним чином необгрунтованим, незаконним і несправедливим. Не відповідає дійсності вказана судом першої інстанції обставина про те, що позивач вважала, що уклала з відповідачем договір утримання, а не договір дарування.

У скарзі заявник посилається, що підписуючи договори дарування позивачка розуміла їх зміст, бачила і усвідомлювала, що документ має назву «Договір дарування», а не «Договір довічного утримання».

За доводами скарги матеріали справи не містять підтверджуючих даних про те, що ОСОБА_1 має поганий зір, відсутні медичні документи про наявність у неї хвороб, які впливають на дійсне сприйняття та розуміння мови спілкування, а також обстановки подій навколо себе. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів та безпідставно звинувачує людей у нібито вчиненні ними відносно неї кримінальних правопорушень, заяви позивачки внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджує те, що позивачка чітко усвідомлює свої дії, самостійно може звернутися, до правоохоронних органів, в банк, до будь-яких юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування, однак, свідомо і навмисно створює навколо себе обставини своєї немічності та беззахисності, посилаючись на похилий вік.

Апелянт вказує, що хибним є висновок суду першої інстанції про те, що під час укладення оспорюваного правочину у позивача було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження належної їй на праві власності квартири, оскільки нотаріус не має права вчиняти нотаріальні дії у разі відсутності вільного волевиявлення особи на укладання правочину.

Посилається на показання свідків, допитаних судом першої інстанції, які підтвердили, що відповідач тривалий час перебував у стосунках з ОСОБА_1 , та що саме вона була ініціатором дарування йому квартири, щоб скріпити такі відносини.

ОСОБА_2 наполягає, що не примушував позивачку, ні до укладання шлюбу з ним, ні до укладання договорів дарування цінних паперів та квартири. Позивач сама проявила ініціативу щодо укладання шлюбу, а укладання договорів дарування було добровільним та усвідомленим рішенням позивачки.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від третіх осіб до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26.09.2022 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. посвідчений заповіт, зареєстрований у реєстрі за №1010, відповідно до якого ОСОБА_1 усе своє майно заповідала ОСОБА_4 (а.с. 110 т. 1).

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 10.02.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №141 (а.с. 32 т. 1).

13.02.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. посвідчена довіреність ОСОБА_1 , (паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом 7411 04.01.2023 року), яка уповноважила ОСОБА_2 здійснювати певні дії від її імені. Довіреність видана терміном на 3 роки, з правом передоручення, зареєстрована у реєстрі за № 76 (а.с. 111 т. 1).

28.02.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. посвідчено Договір дарування цінних паперів, зареєстрований в реєстрі за №105, відповідно до якого ОСОБА_1 (дарувальник) безоплатно передає, а ОСОБА_2 (обдарований) приймає у власність цінні папери, що належать ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах №12746 від 27.02.2023 року, виданою Депозитарною установою Акціонерним товариством Полікомбанк, а саме (реквізити ідентифікації цінних паперів): вид цінних паперів - акції; тип та форма випуску цінних паперів: бездокументарна; емітент: Приватне акціонерне товариство «АБШБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», ; міжнародний ідентифікаційний номер (Код) цінних паперів (ІБШ): 11А; номінальна вартість кожного цінного паперу - 0,01 грн; кількість цінних паперів - 819990 штук, загальна номінальна вартість Цінних паперів становить 8199, 09 грн (а.с. 9 т. 1).

Матеріали справи містять копії квитанцій за лютий-травень 2023 року з яких вбачається, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , сплачувались комунальні платежі за послуги газопостачання, водопостачання, електроенергію, опалення, вивіз побутових відходів (а.с. 33-61 т. 1).

13.04.2023 ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності посвідченої 13.02.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А., видана перевипущена нова платіжна картка, 30.03.2023 за особистим зверненням ОСОБА_1 її картка була заблокована по причині «викрадено», що підтверджується листом №080/397 від 22.06.2023 року Філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанку» на запит ОСОБА_1 № 080/1803 від 15.06.2023 щодо її банківської платіжної карти та випискою руху коштів, яка додана до листа (а.с. 71 т. 1).

04.05.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Костюк Ю.В. посвідчено Договір дарування, зареєстрований у реєстрі за № 2921, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,5 кв.м., житлова площа 47,7 кв.м., кількість кімнат три. Квартира належить дарувальнику на підставі Дублікату свідоцтва про право власності, виданого 21.04.2023 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.04.2023 № 240. Дар сторони оцінюють в сумі 49 000 грн (а.с. 11 т. 1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 04.05.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Костюк Ю.В. на підставі договору дарування від 04.05.2023 за ОСОБА_2 (а.с. 11 т. 1).

15.06.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. припинено дію довіреності реєстраційний номер 54870461, посвідченої 13.02.2023, за заявою довірителя, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 93 т. 1).

28.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до Чернігівської окружної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, щодо зняття коштів з її банківського рахунку (а.с. 88 т. 1).

За результатами розгляду вказаної заяви Чернігівською окружною прокуратурою 28.08.2023 внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000181 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 95, 96 т. 1).

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.09.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 87 т. 1).

Визнаючи недійсним договір дарування квартири, суд дійшов висновку, що під час укладення оспорюваного правочину у позивачки було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження належної їй на праві власності квартири, без обов`язку відповідача надавати їй допомогу та догляд і втрати права на проживання у даній квартирі. Разом з тим, щодо визнання недійсним договору дарування цінних паперів, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивач розуміла предмет договору, їй були роз`яснені наслідки укладення такого договору, вона добровільно передала відповідачу документи на укладення даного договору, передала відповідачу цінні папери у власність, і відповідач прийняв їх у дар.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування квартири, проте з висновками в частині вирішення позовних вимог про відмову у визнанні недійсним договору дарування цінних паперів суд апеляційної інстанції не погоджується з урахуванням наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин першої-третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно із частинами першою, третьою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За змістом ст. ст. 717-719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути і нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, позивачка посилалася на відсутність у неї під час укладання спірних договорів волевиявлення, оскільки вона розраховувала на догляд та допомогу після укладення вказаних договорів.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та ст. ст. 203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Наведені вище правові висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі N 6-372цс16, а також у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі N 645/10160/15-ц, від 03 травня 2018 року по справах N 465/826/13-ц та N 334/7904/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі N 759/17065/14-ц, від 18 листопада 2020 року по справі N 202/2578/19, від 01 грудня 2022 року по справі N 335/15805/17, від 24 травня 2023 року по справі N 337/5653/19, від 02 серпня 2023 року по справі N 138/246/22, від 15 вересня 2023 року по справі N 522/12205/21.

Так, правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. В цивільному праві встановлено презумпцію правомірності правочину, яка означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність правочину як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності правочину є по своїй суті "нівелювання" правового результату, породженого таким правочином (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору дарування квартири встановивши, що позивачка ОСОБА_1 є особою похилого віку на момент вчинення правочинe досягла 81 рік; з 2011 року є вдовою та одинокою особою, пересувається на милицях, потребує догляду та сторонньої допомоги, також і з урахуванням початку бойових дій у м. Чернігів у 2022 році, особливо потребувала сторонньої допомоги, в тому числі у доставці продуктів харчування, ліків та забезпечення іншими засобами до існування під час бойових дій, що в сукупності безумовно свідчить про наявність у позивача, як на момент укладення спірного договору дарування, так і на даний час має потребу у догляді та сторонній допомозі.

Крім того, вищевказана квартира є єдиним житлом позивачки, у якому вона зареєстрована та мешкала, як до укладення спірного договору дарування, так і продовжує мешкати одна до теперішнього часу, самостійно за власний кошт продовжує утримувати житло, сплачувати житлово-комунальні послуги, що надаються, що свідчить про відсутність фактичної передачі такої квартири за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, зазначені обставини не заперечуються відповідачем, крім того підтверджуються наданими квитанціями(а.с. 17-62 т. 2).

Викладені обставини в своїй сукупності та з огляду на безоплатне відчуження позивачем за спірним правочином належної їй квартири, яка є її житлом, фактично сторонній особі, за переконанням суду, безумовно підтверджують відсутність у позивача волевиявлення на укладення оспорюваного договору дарування, що також позивачка підтвердила під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно наданих пояснень у суді апеляційної інстанції позивачка стверджувала, що укладення договорів дарування було зумовлено потребою у сторонній допомозі, та відповідними обставинами, що склалась у зв`язку з війною, які вказують на розумність, логічність, та обґрунтованість тверджень позивачки про фактичну наявність у неї наміру на укладення з відповідачем на той час саме договорів довічного утримання, якого (утримання, сторонньої допомоги) позивачка потребувала і потребує дотепер. Таким чином, на момент укладення спірного договору дарування у позивачки був наявний дефект сприйняття дійсної юридичної природи укладеного правочину, що є істотною помилкою в розумінні ст. 229 ЦК України, яка мала місце на момент укладення спірного договору дарування.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи правові наслідки спірного договору дарування для позивачки в контексті значення житла для будь-якої особи, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що підписуючи договори дарування позивачка розуміла їх зміст, бачила і усвідомлювала назву та зміст документу, мала вільне волевиявлення на укладання правочинів та була ініціатором дарування відповідачу квартири та цінних паперів спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування квартири, оскільки судом першої інстанції встановлено, з висновком якого погоджується колегія апеляційного суду, що під час укладення оспорюваного правочину у позивачки було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження належної їй на праві власності квартири, без обов`язку відповідача надавати їй допомогу та догляд і втрати права на проживання у спірній квартирі.

Крім того, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недійсності договору дарування цінних паперів, оскільки як вже було встановлено місцевим судом, позивачка ОСОБА_1 є особою старечого віку та пересувається на милицях, що потребує догляду та сторонньої допомоги, також, судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 10.02.2023, а договір дарування цінних паперів укладено одразу після укладення шлюбу - 28.02.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, які стали підставою для визнання недійсним договору дарування квартири, існували і на момент дарування цінних паперів, а саме 08.02.2023 року, оскільки мають короткий проміжок часу між укладеними договорами дарування.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому тлумачення ст. 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Під природою правочину необхідно розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: "немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину". Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить). Поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.

Ураховуючи викладене, під час розгляду справ про оспорення правочинів із вказаних підстав судам слід ретельно та достеменно встановлювати не тільки обставини, на які посилається позивач як на обґрунтування свого позову (чи є він особою похилого віку, чи є відчужуване майно його єдиним житлом, чи отримував він кошти за нього, чи була обіцянка відповідача піклуватися про нього), а й обставини щодо посвідчення нотаріусом правочину. Зокрема, суди мають встановлювати, чи було прочитано текст правочину вголос нотаріусом зважаючи на похилий вік чи наявність певних хвороб у позивача, чи здійснювалось нотаріусом роз`яснення сторонам правочину його правових наслідків. Встановлення зазначених обставин може мати важливе значення для визначення того, чи усвідомлював (і якою мірою) позивач на момент укладення правочину його правову природу та юридичні наслідки.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі ст. 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивачки, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки іншого майна, яке також було подаровано, а саме єдине житло, яке було подаровано пізніше і оспорюється позивачкою; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та твердження позивачки щодо обов`язку утримувати її відповідачаем за подароване майно, обізнаність позивачки про дівиденти, які будуть отримані при належному оформленні документів на акції.

Крім того, судом апеляційної інстанці враховано, що не спростованими є обставини щодо позбавлення позивачки можливості отримувати пенсійне забезпечення внаслідок дій відповідача, що підтверджується даними листа, згідно якого 13.04.2023 ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності посвідченої 13.02.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А., видана перевипущена нова платіжна картка 30.03.2023 за особистим зверненням ОСОБА_1 її картка була заблокована по причині «викрадено», що підтверджується листом №080/397 від 22.06.2023 року Філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанку» на запит ОСОБА_1 № 080/1803 від 15.06.2023 щодо її банківської платіжної карти та випискою руху коштів, яка додана до листа (а.с. 71 т. 1).

15.06.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. припинено дію довіреності реєстраційний номер 54870461, посвідченої 13.02.2023, за заявою довірителя, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 93 т. 1).

28.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до Чернігівської окружної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, щодо зняття коштів з її банківського рахунку (а.с. 88 т. 1).

За результатами розгляду вказаної заяви Чернігівською окружною прокуратурою 28.08.2023 внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000181 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 95, 96 т. 1).

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.09.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 87 т. 1).

Вказані докази у своїй сукупності підтверджують обставини, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, як в частині визнання договору дарування квартири недійсним, так і в частині визнання недійсним договору дарування цінних паперів, саме припинення надання допомоги, втрата можливості вільно розпоряджатися власними коштами, дарування цінних паперів, без отримання відповідного догляду та утримання, було залишено поза увагою судом першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування цінних паперів, в обгрунтування якого позивачка посилалась на ті ж обставини, які і стали підставою для визнання незаконним договору дарування квартири, крім того під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував обставин щодо його обов`язку надання допомоги позивачці, внаслідок її віку, стану, та обставин, які склались внаслідок бойових дій, за подаровані цінні папери, які він мав належно оформити для отримання дивідендів, проте не маючи доступу до квартири, припинення шлюбних відносин, він припинив, як оплату комунальних послуг та надання допомоги позивачці, а внаслідок скасування довіреності позбавлений був можливості вчиняти дії щодо оформлення акцій.

З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, отже апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування цінних паперів слід скасувати з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення цих вимог, разом з тим апеляційна скага ОСОБА_2 , є не огрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 610, 40 грн, який з урахуванням задоволення її апеляційної скарги, підлягає стягненню з ОСОБА_2 , крім того, за клопотанням ОСОБА_2 ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.04.2024 сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 було відстрочено на строк не більше як до ухвалення рішення, таким чином, з урахуванням залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, з останнього необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1 610, 40 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування цінних паперів - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування цінних паперів задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування цінних паперів: акцій 819990 штук, емітент ПАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна», укладений 28.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 105.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 1 610,40 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 610,40 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.05.2024.

Головуючий Судді :