Справа № 604/483/24
Провадження № 2/604/209/24
11 липня 2024 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді - Сташківа Н.Б.,
за участю: секретаря судового засідання Костів О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,
Представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Драус Ольга Олегівна звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.
В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що з 25 листопада 2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2014 року шлюб між ними розірвано, позивачці змінено прізвище на дошлюбне. За час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина, підтримує з ним контакт, проте протягом двох останніх років не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. На даний час відповідач перебуває за кордоном, має змогу надати дитині дозвіл на виїзд за кордон через консульства України, однак, з невідомих причин, прохання позивача ігнорує. Таку позицію відповідача позивчака вважає такою, що шкодить інтересам дитини. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок для неповнолітнього сина для покращення стану його здоров`я, фізичного та морального розвитку дитини, проте через відстуність згоди батька, вона змушена звернутись до суду.
У зв`язку із наведеним позивачка просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , за межі державного кордону України, а саме до країн, що межують з територією України - Угорщини, Словаччини, Румунії та Польщі, а також країн Хорватії, Єгипту, Туреччини, Іспанії та інших для оздоровлення терміном з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.
Представниця позивачки - адвокат Драус О.О. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву згідно змісту якої позов підтримала та просила задовольнити. Крім того просила розглянути справу без її участі та без участі позивачки. У разі неявки відповідача не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов, так само як і будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів.
Представниця третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Крім того надала суду висновок органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідність його інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази по справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25 листопада 2010 року сторони уклали шлюб, який було розірвано згідно рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2014 року у справі №604/1855/13-ц. Крім того після розірвання шлюбу ОСОБА_1 було присвоєно дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області від 14 жовтня 2011 року, про що складено відповідний актовий запис №4.
Згідно довідки Кам`янківського старостинського округу Підволочиської селищної ради №49 від 24 січня 2024 року та акту обстеження матеріально побутових умов від 24 січня 2024 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Умови проживання хороші, будинок газифікований, в будинку наявне водопостачання, син ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті, забезпечений усім необхідним для комфортного проживання, навчання та відпочинку. Матеріально побутові умови хороші.
Згідно висновку органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідність його інтересам дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 10 травня 2024 року №122, тимчаовий виїзд дитини за кордон надасть можливість дитині підвищити рівень світогляду, покращити ста здоров`я, а також фізично, духовно та морально розвинутись. При цьому, це жодним чином не порушуватиме право батьків батька на участь у вихованні сина, оскільки має за мету перш за все захист прав дитини. Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради вважає за доцільне надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідність його інтересам дитини.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
У своїй Постанові від 04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.
Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою повноцінного проживання та навчання суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав.
З урахуванням викладеного, тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон терміном до досягнення ним шістнадцятирічного віку, за відсутності згоди батька - відповідача по справі, та надання на вказане дозволу суду, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Керуючись ст.ст.258, 259, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у країни що межують з територією України, а саме до: Угорщини, Словаччини, Румунії та Польщі, а також до країн Хорватія, Єгипет, Туреччина, Іспанія, без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заочне рішення може бути переглянуте Підволочиським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Н.Б. Сташків