Рішення

Іменем України

11 липня 2024 року місто Чернігів

Справа №748/1528/24

Провадження №2/751/1121/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Клименко К. Є.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»

представник відповідача Логвиненко Оксана Віталіївна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 10 000,00 грн у відшкодування збитків, які пов`язані з судовим розглядом справи №748/4249/23 (провадження №2-н/748/420/23), які складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що Чернігівським районним судом Чернігівської області 30.01.2024 видано судовий наказ про стягнення з неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 34 594,37 грн за період з 01.11.2019 до 31.07.2023. На підставі судового наказу приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. Надалі ухвалою суду від 05.03.2024 скасовано судовий наказ. Для подачі заяви про скасування судового наказу вона вимушена була звернутися за правничою допомогою, за яку заплатила 10 000,00 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.37-41), відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Зазначив, що позивачем не зазначено, яке її право було порушено і підлягає відновленню. Справа №748/4249/23 розглядалася за правилами наказного провадження, де учасниками справи є заявник та боржник. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Крім того, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвалами суду від 24.05.2024 та від 20.06.2024 розгляд справи відкладено для надання можливості позивачу подати відповідь на відзив.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Чернігівський районний суд Чернігівської області 25.10.2023 видав судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» 34 594,37 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка виникла за період з 01.11.2023 до 31.07.2023, 383,54 грн заборгованості за абонентське обслуговування, а також витрати по сплаті судового збору з кожного по 89,47 грн (а.с.19).

27.02.2024 ОСОБА_1 уклала договір з ТОВ «Амадео Право» про надання юридичних послуг №, де замовник доручив виконавцю підготовку процесуальних документів, а саме: заяви до суду про скасування судового наказу №748/4249/23 (провадження №2н/748/420/23), виданого 30.01.2024; заяви до приватного виконавця про надання права користування власними коштами в розмірі згідно законодавства (а.с.11).

Згідно акту приймання-передачі за вказаним договором від 29.02.2024 загальна вартість послуг становить 10 000,00 грн (а.с.15).

Чернігівський районний суд Чернігівської області ухвалою від 05.03.2024 скасував вище вказаний судовий наказ (а.с.16-18).

Також 19.03.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Амадео Право» укладено договір про надання юридичних послуг №, за умовами якого виконавець повинен підготувати процесуальні документи: заяву до виконавця проти відкриття виконавчого провадження №74245835, №74245831, №74245826; скаргу до Міністерства юстиції на виконавця; позовну заяву до суду щодо стягнення коштів за правничу допомогу з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (а.с.13).

Згідно акту приймання-передачі за вказаним договором від 28.03.2024 загальна вартість послуг становить 10 000,00 грн (а.с.21).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Частиною 1 статті 161 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких може бути видано судовий наказ.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Отже, нормами зазначеного Кодексу не передбачено стягнення в наказному провадженні будь-яких судових витрат (окрім витрат на сплату судового збору), зокрема не передбачено стягнення з боржника витрат на правову допомогу за укладеним між стягувачем та замовником договором про надання юридичної допомоги під час видачі судового наказу, як і не передбачено стягнення із стягувача витрат на юридичну допомогу за укладеним між боржником та замовником договором про надання юридичної допомоги під час постановлення ухвали про скасування судового наказу.

Таке стягнення суперечить самій суті наказного провадження, адже договір про надання юридичної допомоги не є укладеним між стягувачем та боржником, у стягувача відсутнє право вимоги до боржника щодо заборгованості за таким договором, у зв`язку з чим витрати на правову допомогу не є неоспорюваними, а їх стягнення не відповідає положенням Розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Крім того, частиною 1 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 174 ЦПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Втім, як вже зазначалося вище, в порядку наказного провадження розглядаються вимоги про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, тобто, вимоги про стягнення безспірної заборгованості. Згідно з нормами Розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України подання будь-якої заяви по суті спору в наказному провадженні не передбачено, як не передбачено і подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат до заяви про видачу судового наказу.

Отже, нормами ЦПК України не передбачено розподілу будь-яких судових витрат (окрім судового збору) в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, зокрема, не передбачено розподілу судових витрат на юридичну допомогу.

Поряд з цим, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність » договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Як свідчать матеріали даної справи №748/1528/24 позивачка звернулась до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених нею за юридичні послуги згідно з договором про надання юридичних послуг у зв`язку із скасування судового наказу у справі наказного провадження №748/4249/23.

Матеріали справи не містять доказів того, що ці послуги були надані саме адвокатами чи адвокатським об`єднанням, діючим у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Наданий договір укладений з ТОВ «АМАДЕО ПРАВО», в особі виконавця Васильченко В.Ю., яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів (розрахункових документів) на підтвердження оплати юридичних послуг за договором № від 27.02.2024, оскільки згідно п.4.1 даного договору вартість юридичних послуг сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України ); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами ( стаття 137 ЦПК України ): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо).

Водночас за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи по суті, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Отже, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги за позовною вимогою в іншому провадженні.

У позовній заяві про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_1 не наводить жодного обґрунтування порушення, невизнання або оспорювання АТ «Облтеплокомуненерго» її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і суд відмовляє в їх задоволенні.

V. Розподіл судових витрат

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн (а.с.1).

Належних та допустимих доказів про сплату витрат на правничу допомогу у даній справі позивачем не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 139, 141, 158, 258, 263, 264-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 22 ЦК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11.07.2024.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (місцезнаходження: вул. Реміснича, буд.55Б, м. Чернігів, 14000, )

Суддя Н. В. Маслюк