П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року м. Київ

Справа № 206/2743/22

Провадження: № 22-ц/824/7194/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Гейка Валерія Івановича в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Печерській відділ державної виконавчої служби у міста Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання зобов`язання припиненим,

у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 року у справі № 204/4786/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 3 225 507,48 грн, судовий збір у розмірі 5 597,44 грн, що разом складає 3 231 104,92 грн. У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку ОСОБА_1 для примусового виконання рішення отримав виконавчий лист та звернувся із заявою про примусове виконання рішення до Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про примусове його виконання. В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 160 000 доларів США та судові витрати в розмірі 8 810 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2018 року у справі № 204/2694/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 року зазначене рішення скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 13 215 грн. Вищезазначені рішення судів наразі знаходяться на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби. Отже, існують всі правові підстави для висновку про припинення повністю його грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 на суму 13 2015 грн відповідно до ч. 2 ст. 601 ЦК України. На підставі викладеного, просив суд визнати повністю припиненим з 2 жовтня 2021 року грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в сумі 13 215 грн, яке виникло на підставі рішення суду - постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у справі № 204/2694/18 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 13 215 грн з одночасним частковим припиненням грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , яке виникло на підставі рішення суду - рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/4786/16-ц від 28 листопада 2016 року на суму 13 215 грн шляхом зменшення загальної суми заборгованості на суму 13 215 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гейко В. І. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки доводам та доказам позивача, а обґрунтував оскаржуване рішення лише бездоказовими та безпідставними доводами відповідача. Окрім того, зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 0761/33621/18, щодо застосування статей 601, 602 ЦК України, відповідно до яких, заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 231 104,92 грн. (а. с. 14-15).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 року залишено без змін (а. с. 16-17).

Постановою Верховного суду від 27.06.2018 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 р. залишено без змін (а. с. 18-22).

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку, ОСОБА_1 для примусового виконання рішення отримав виконавчий лист та звернувся із заявою про примусове виконання рішення до Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про примусове його виконання.

Чечелівським ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 12.07.2019 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 (а. с. 28-29).

У зв`язку із зміною місця проживання ОСОБА_2 , виконавче провадження № НОМЕР_3 було передано Печерському ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с.28-29).

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 160 000 доларів США та судові витрати в розмірі 8 810 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2018 р. у справі № 204/2694/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2018 р. у справі № 204/2694/18 скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових котів відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 13 215 грн (а. с.23-24).

Постановою Верховного суду від 30.04.2021 року у справі № 204/2694/18 постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 24.07.2019 року залишено без змін (а. с.25-26).

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 24.07.2019 року у справі № 204/2694/18 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 13 215,00 грн. державним виконавцем Самарського ВДВС Бутенко О.М. 23.08.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 (а. с.27).

Позивач вважає, що існують правові підстави для висновку про припинення повністю його грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 на суму 13 2015 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви стягувача про визнання ним зарахування запропонованих заявником зустрічних вимог, що свідчить про відсутність прозорості вимог заявника та про наявність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання, що, в свою чергу, виключає припинення зобов`язання зустрічним зарахуванням.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) зроблено висновок про те, що суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном; заява про здійснення зарахування. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін.

Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування. Адже, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Так, як зазначено вище, статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено: зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

З вищенаведеного убачається, що обов`язкової згоди іншої сторони на зарахування зустрічних вимог не передбачено законодавством України - частиною 2 статті 601 ЦК України встановлено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін, заява про зарахування зустрічних вимог - є одностороннім правочином.

Позивач, 27.09.2021 року рекомендованими поштовими відправленнями за № 126, № 18, 100 направив ОСОБА_2 , за відомими йому адресами проживання ОСОБА_3 , заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, датовану 22.09.2021 р., в якій заявив про припинення його зобов`язання перед ОСОБА_3 на суму 13 2015,00 грн., яке виникло на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 р. у справі № 204/2694/18 (ВП № НОМЕР_4, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого 30.06.2021 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська) (а.с. 34-37).

Згідно відомостей з сайту Укрпошти розділ «Трекінг відправлень/Укрпошта» рекомендовані листи ОСОБА_2 отримані особисто 29.09.2021 р. та 02.10.2021 року (а.с.38-40).

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява ОСОБА_1 ОСОБА_2 про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог відноситься до односторонніх правочинів.

Аналогічного висновку з цього питання дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18.

Так, при розгляді позову ОСОБА_1 у цій справі суд першої інстанції повинен був обов`язково врахувати дані висновки Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18, щодо застосування норм статей 601, 602 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, доводи суду про наявність заперечень боржника щодо зарахування зобов`язання є безпідставними та необґрунтованими.

Як зазначено вище, і не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 27.09.2021 року рекомендованими поштовими відправленнями направив ОСОБА_2 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій заявив про припинення свого зобов`язання щодо сплати ОСОБА_2 боргу в сумі 13 215 грн у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_4, відкритому на підставі виконавчого листа № 204/2694/18, виданого 30.06.2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 204/2694/18.

Колегія суддів зазначає, що з моменту отримання ОСОБА_2 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог по час подання даної апеляційної скарги до суду, відповідач не направляв позивачу жодних письмових заперечень проти зарахування зустрічних вимог.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі та не надав оцінки наданим позивачем доказам щодо наявності у нього права вимоги до відповідача, так як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, за подання апеляційної скарги сплачено1 190,88 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2183,28 грн. (1 190,88 + 992,40).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Гейка Валер ія Івановича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати припиненим грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в сумі 13 215 грн, яке виникло на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 13 215 грн, з одночасним частковим припиненням грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , яке виникло на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року на суму 13 215 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2183 (дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура