САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/4000/24
Провадження №2/726/550/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

06.12.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ОСОБА_2 , у якій просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2011 року у твердій грошовій сумі, в розмірі 350 грн, щомісячно, до досягнення повноліття дитини та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В позові посилається на те, що 02 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, а від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , який наразі проживає із матір`ю. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2011 року вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 350 грн, щомісячно, до досягнення повноліття дитини.

Також вказує і на те, що в умовах збільшення рівня цін в Україні , визначена сума аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, а тому позивачка самостійно несе значну частину витрат на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Зазначає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання і матеріального забезпечення дитини і цей обов`язок не залежить від стосунків між ними. Окрім того, звертає увагу суду і на те, що ОСОБА_2 вже декілька років знаходиться на військовій службі, а тому є підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 від доходу.

Таким чином просить задовольнити позов, а також просить вирішити питання про стягнення із відповідача судових витрат.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Вищезазначений позов надійшов до суду 06.12.2024 засобами поштового зв`язку та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 10.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 27 грудня 2024 року, про що повідомлено сторони.

Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін.

Процесуальні дії у справі спрямовані на забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову не вчинялися. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник адвокат Венерська Г.І. скерувала клопотання у якому просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , скерував до суду заяву у якій заявлені вимоги визнав та просив їх задовольнити, судове засідання провести за його відсутності. У телефонному режимі повідомив, що наразі служить, а тому не може взяти участь у судовому засіданні, однак не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів, оскільки готовий надавати кошти на утримання дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та долучені до них докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову, у зв`язку із його визнанням відповідачем.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який народився у місті Чернівцях ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 1041, що підтверджується долученою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 02 червня 2008 року.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2011 року у справі № 2-414/2011 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 350 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 липня 2011 року.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із таких правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України неодноразово зазначав, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

3 правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, а спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, якому належить право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України.

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить стягувачу.

Поряд із цим, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд при розгляді вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що позивач, як одержувач аліментів, має прерогативу на обрання того чи іншого способу стягнення аліментів.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

При цьому позивачка вказує на недостатність стягуваних аліментів на утримання дитини, аргументуючи це підвищенням цін на їжу, одяг та побутове обслуговування, а тому раніше визначених коштів, як аліментів, не вистачає для належного утримання дитини.

Так, позивач вказує і про те, що син проживає разом із нею та що саме вона утримує його, однак самотужки стає значно складніше забезпечувати належний рівень життя дитини, а з врахуванням віку дитини, зростання цін, раніше встановлений спосіб стягнення аліментів та їх розмір не відповідає інтересам дитини, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Тобто, раніше встановлений спосіб стягнення (у твердій сумі у розмірі 350 грн) не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідач заявлені вимоги позивачки щодо зміни способу стягнення аліментів визнав та просив їх задовольнити.

Будь-яких доказів, що заслуговують на увагу і спростовують показання позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову, також у зв`язку із його визнанням.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що батьки зобов`язані забезпечити дитині належне виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік та стан здоров`я дитини, керуючись принципом виваженості та справедливості, з метою захисту прав та кращих інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів із твердої суми на частку від доходу платника аліментів.

Згідно із вимогами ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд, визначаючи час з якого слід змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, приймає до уваги, що згідно із пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вмішуючи заявлене клопотання позивачки про стягнення понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 9 940 грн. суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено за умови підтвердження: обсягу наданих послуг і виконаних робіт; їх вартості.

У позові та долученому клопотанні позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 9 940 грн.

На підтвердження таких витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: витяг із договору № 252/24 про надання юридичної (правничої) допомоги від 08 жовтня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Вектор Права»; звіт про надані послуги у зв`язку із розглядом справи та платіжні інструкції.

Відповідно до даних звіту про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 726/4000/24 від 26.12.2024, година роботи адвоката сторонами визначена у розмірі 2 840 грн., а ОСОБА_1 надано правничу допомогу:

-консультація 00:30 хв. та підготовка позовної заяви 02:00 год 7 100 грн.

-підготовка та участь у судовому засіданні 01:00 год 2 840 грн.

Згідно із платіжної інструкції від 12.12.2024 ОСОБА_1 оплачено 4 133,84 грн. та відповідно до платіжної інструкції від 08.10.2024 сплачено 4000 грн. в рахунок оплати за надані юридичні послуги.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної у ній роботі, зважаючи на визнання позовних вимог відповідачем та розгляд справи за відсутності учасників провадження, що також впливає пропорційність у розподілі витрат у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги факт визнання відповідачем позову до початку розгляду справи, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, а саме 605 гривень 60 копійок.

На підставі ст.ст. 180, 182, 183, 187, 192, 194, 196 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 211, 259, 263-265, 268, 280-283, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів- задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.07.2011 у справі № 2-414/2011, на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев