КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року місто Київ

Справа № 758/12415/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10821/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року (ухвалене у складі судді Захарчук С. С.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», в якому просила визнати недійсною індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №/468543 від 22.01.2020 року укладеного особою, що назвалась ОСОБА_1 з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група».

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 22 січня 2020 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та особою, що назвалась ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, заборгованість за яким станом на 30.06.2020 становила 9 809 грн. 19 к.

З відповіді на адвокатський запит до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» стало відомо, що на підставі договору про надання фінансового кредиту від 22.01.2020 №/468543 грошові кошти у сумі 2 500 грн були перераховані на картку НОМЕР_3 платіжною системою PLANON.

Згідно з довідкою від ПАТ «Приват Банк» їй не видавалась картка НОМЕР_3, коштів від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» вона не отримувала.

Крім того, персональні дані, вказані невідомою особою під час оформлення кредитного договору не відповідають дійсності, а сама вона жодних дій, спрямованих на укладення зазначеного договору не вчиняла, вхід на сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не здійснювала.

Посилаласьна те, що за вказаним кредитним договором позивач кредитних коштів не отримувала, не підписувала вказаний договір ні в якому вигляді, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення такої угоди, а тому позивач просить визнати недійсною індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /468543 від 22.01.2020.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 11 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що інформація що міститься в договорі не відповідає дійсності. У спірному договорі вказано паспорт який ніколи не видавався ОСОБА_1 , крім того місце роботи, вказане у договорі, не відповідає місцю роботи позивача. Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що картка, на яку було переказано кошти за спірним договором, ніколи не оформлювалась та не отримувалась ОСОБА_1 , про що свідчить довідка з ПАТ «КБ «ПриватБанк». Суд не врахував та не надав жодної оцінки щодо невідповідності персональних даних та відсутності картки з відповідним номером у позивача.

Зазначає, що відповідачем не надано належних доказів (будь-яких первинних бухгалтерських документів) на підтвердження отримання грошових коштів саме ОСОБА_1 .

Вказує. що позивач ніколи не укладала договір про надання фінансового кредиту №/468543 від 22.01.2020 року з відповідачем, замість неї це зробила невідома особа, позивач не мала доступу до електронного кабінету, та не була обізнана про наявність у неї заборгованості.

Зазначає, що позивач зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами щодо відкриття кримінальних проваджень по факту вчинення кримінальних правопорушень за ознаками статті 190 КК України.

Крім того звертає увагу суду, що на позивача був оформлений ще один кредит з ТОВ «ГОУФІНГОУ» на суму 2 000 грн та здійснено ще ряд спроб отримати кошти в інших кредитних установах, які на щастя виявилися безуспішними. Позивач з тих самим підстав оскаржила і договір позики від 22 січня 2020 року, укладений невідомою особою з ТОВ «ГОУФІНГОУ. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24.01.2022 року по справі № 758/12410/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ГОУФІНГОУ» про визнання недійсною індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту суд також, на жаль, відмовив у задоволені. Але в описовій частині рішення визнав факти не отримання коштів позивачем. Суд посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-49919) в якій вказано, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну пошту, про що в матеріалах справи міститься звіт про доставку.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету «Електронного суду», про що в матеріалах справи міститься звіт про доставку.

Згідностатті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову суд вважав встановленим, що 22.01.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було укладено договір про надання фінансового кредиту № /468543 (далі - договір) (а.с. 26-28).

Відповідно до п. 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.02.2020.

Строк дії договору 30 днів, але у будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.3. договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 1,9% на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно з п. 6.1 договору це договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 6.8 договору підписанням цього договору клієнт підтвердив, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.

У пункті 7 договору «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 - R77350 (а.с. 55).

Крім того, відповідачем надано реєстр відправлених ОСОБА_1 СМС-повідомлень на її фінансовий номер телефону (а.с. 60).

На підтвердження виплати кредитних коштів надано інформаційну довідку №128/07 від 19.07.2021 (а.с.73)

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виснував, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. У позовній заяві не вказано, які вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України не були дотримані сторонами при укладенні зазначеного договору, як не вказано, з яких підстав, визначених ЦК України, позивач просить визнати індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються наявними в справі доказами.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Отже, перш за все, необхідно встановити наявність або ж відсутність порушеного права ОСОБА_1

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що оспорюваний договір вона не укладала, кредитних коштів не отримувала.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що під час укладення спірного договору №/468543 від 22.01.2020 року та заповнені анкетних даних було вказано контактні дані позивача, а саме ім`я, прізвище, по-батькові, дату народження та ІПН, які збігаються з даними позивача, разом з тим відомості про паспорт, місце роботи, місце проживання та місце реєстрації не відповідають даним ОСОБА_1 .

У договорі зазначено паспорт № НОМЕР_1 , виданий 5710, дата видачі 06.06.2017, в той час ОСОБА_1 належить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, що підтверджено копією паспорта ОСОБА_1 (а. с. 7).

Зареєстроване місце проживання у договорі заначено: АДРЕСА_1 , в той час як позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Також зазначеним в договорі місцем роботи є ТОВ «АТБ Маркет», посада керівник вищої ланки, разом з тим місцем роботи позивача є ДНЗ «Вербиченька», посада: вихователь 1 категорії. Вказані обставини встановлені відповідно до копії трудової книжки позивача (а. с. 9-12)

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що у ОСОБА_1 відсутня картка НОМЕР_3, яка вказана у спірному договорі та на яку здійснено перерахування кредитних коштів (а. с. 15).

Матеріали справи не містять доказів отримання саме позивачем кредитних коштів за договором №/468543 від 22.01.2020 року.

Варто також враховувати, що ОСОБА_1 було ініційовано звернення до Черкаського віділу поліції ГУНП в Черкаській області та Департаменту кіберполіції Національної поліції України, щодо вчинення кримінальних правопорушень, щодо використання невідомими особами її даних та отримання на її ім`я кредитних коштів.

Ключовим також є і те, що укладення електронного договору відбувалось через офісний телефон, а не особистий телефон позивача. Відповідно з огляду на вищенаведені не відповідності в даних паспорта та інші з великою ймовірністю можна припустити, що дані в офісний телефон вносила не позивач.

Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 (справа № 910/18036/17) зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, оцінивши всі докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд обставину укладення договору позивачем вважав доведеною, за відсутності належних та допустимих доказів такого укладення.

Апеляційний суд встановив, що матеріалами справи підтверджено, що позивач не укладала договір про надання фінансового кредиту №/468543 від 22.01.2020, частину якого вона оспорює, кредитні кошти за таким договором не отримувала.

В той же час, неукладений правочин не може бути визнано недійсним.

У Постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний судом недійсним. Такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання самостійного позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Такі висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), яка не встановила підстав для відступу від зазначених висновків.

Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 та від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови, пославшись на відсутність правових підстав для задоволення позову, при цьому, в даному випадку підставою для відмови в задоволенні позову є обрання позивачкою неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська