Справа №442/1472/24
Провадження №2/442/592/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Далявської Л.І.,

представника позивача Крамара Ю.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом адвоката Крамара Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи виконавчого комітету Трускавецької міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, на підтвердження якого посилається на те, що 17.06.2020 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24.11.2023 року розірвано. Від подружнього життя у нас народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу сини залишилися проживати зі мною. Відповідач фактично проживає за кордоном. Причиною розірвання шлюбу є схильність відповідача до азартних ігор, отримання швидких кредитів, які систематично погашав він. Остання емоційно нестабільна, схильна до розгульного способу життя, не має постійного місяця роботи та власного життя, перебивається тимчасовими підробітками, зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, не дбає про духовний розвиток дитини, навчання та підготовку дітей до дорослого життя, бачитися з дітьми не бажає, проявляє повну байдужість та зовсім не забезпечує. Для дітей є всі умови для проживання, всі зручності в будинку. Він позитивно характеризується по місцю проживання та праці. З синами у нього дружні відносини та багато спільних інтересів.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача та про підтримання позову.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про можливість розгляду справи у її відсутність не надала. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи.

Представник третьої особи виконавчого комітету Трускавецької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2020 року, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24.11.2023 року розірвано (справа №442/7296/23).

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають разом із батьком, ОСОБА_2 , в АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження умов проживання від 10.11.20203 року, для виховання та розвитку дітей створено позитивні умови, вони забезпечені усім необхідним для їх повноцінного розвитку.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно характеристики за місцем проживання та місцем праці, ОСОБА_2 характеризується позитивно.

Згідно довідки від 22.11.2023 року, виданої КНП «Дрогобицька міська лікарня», ОСОБА_2 на динамічному спостереженні у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Позивач працевлаштований, що підтверджується наказом за №16-К від 22.04.2021 року та працює на посаді машиніста екскаватора.

У відповідності ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно до приписів ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 (ратифікована 27.02.1991), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.

Згідно із ст. 11 та 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

За таких обставин, з врахуванням наведеного, та того, що малолітні діти сторін проживають з батьком в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області, який у свою чергу забезпечує належні, гармонійні та безпечні умови проживання та розвитку дітей, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дітей з батьком, а не з матір`ю, і що таке відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх роживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, у зв`язку з чим позовна вимога про визначення місця проживання дітей слід задоволити.

Крім того, згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, який надає матеріальну допомогу дітям та самостійно їх забезпечує, однак самостійно не може повноцінно утримувати дітей, оскільки несе інші витрати пов`язані з їхнім фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів: є працездатною особою, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі, заявленому позивача у 3500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби, фінансові можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дитини) повинні забезпечити їй прожитковий мінімум, визначений державою.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивача чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 2446,62 грн. судового збору в дохід держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст.4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22 лютого 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2446,62 грн судового збору.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Медведик Л.О.