ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових кошів у якості безпідставно і незаконно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових кошів у якості безпідставно і незаконно набутого майна, обґрунтовуючи вимоги тим, що 06 жовтня 2023 року ним, відповідно до угоди №SAMDN4171 від 29 серпня 2013 року між позивачем та АТ «КБ «ПриватБанк» (надалі Банк, відповідач), взято споживчий кредит шляхом використання кредитних коштів в розмірі 99960,89 грн - переказ з Універсальної карти НОМЕР_1 в рахунок кредитних коштів на власну карту НОМЕР_2 через додаток Приват24. З цієї дати по 25 листопада 2023 року позивачем повернуто банку 45011,00 грн, що підтверджується випискою по картці від 04 грудня 2023 року № НОМЕР_3 .

Станом на 25 листопада 2023 року його борг перед банком становив 54949,89 грн, що вказано у виписці. 01 грудня 2023 року з його карти НОМЕР_1 банком списано відсотки в розмірі 5079,28 грн за користування кредитним лімітом. Після цього його борг перед банком склав 60029,17 грн. 01 грудня 2023 року позивачем сплачено залишок заборгованості в розмірі 60030,00 грн. Відповідно до доданої виписки, залишок після такої операції 0,83 грн, що означає погашення кредиту. Відсутність заборгованості по картці НОМЕР_1 підтверджується Довідкою від 04 грудня 2023 року №15J5CTFM2M79A3TU.

Позивач вказав, що вважає незаконним списання банком відсотків у розмірі 5079,28 грн, що здійснено 01 грудня 2023 року, виходячи з того, що Умовами та Правилами надання банківських послуг (що є договором приєднання, який укладається в порядку, встановленому статтею 634 Цивільного кодексу України та розміщений на сайті відповідача), встановлені «Тарифи по Карткам «Універсальна»/»Універсальна Gold»«. Відповідно до п. 9 розділу Умов процентна ставка за користування кредитом в пільговий період (до 55 днів) по продукту «Картка Універсальна», «Картка Універсальна Gold» складає 0,00001 %. Відповідно до п. 11 розділу Умов процентна ставка за користування кредитом на залишок заборгованості (після закінчення пільгового періоду) «Картка Універсальна Gold» - 3,4% на місяць (40,8% річних), виходячи з розрахунку 365/366 днів (фактична кількість днів) у році. В порушення даних умов відповідачем нараховано та списано в односторонньому порядку відсотки за весь період користування кредитом (з 06 жовтня 2023 року по 25 листопада 2023 року (пільговий період) та з 26 листопада 2023 року по 01 грудня 2023 року (після закінчення пільгового періоду) в розмірі 3,4 % на місяць. Графік нарахувань відсотків по картці наданий позивачу в особистому кабінеті та який позивач наводить у позовній заяві.

Позивач зазначав, що відповідно до Графіку нарахувань відсотків по картці протягом пільгового періоду з 06 жовтня 2023 року по 25 листопада 2023 року, в порушення п. 9 розділу «Тарифи по Карткам «Універсальна»/»Універсальна Gold»« Умовам та Правилам надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк», відповідачем застосовано процентна ставка в розмірі 3,4 % на місяць, замість 0,00001 %. Враховуючи вказані «Тарифи по Карткам «Універсальна»/»Універсальна Gold»«, розмір відсотків за користування кредитом повинен складати 307,10 грн за період після закінчення пільгового періоду з 26 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року. Таким чином, відповідач безпідставно та незаконно набув грошові кошти позивача в розмірі 4772,18 грн (5079,28 грн - 307,10 грн).

Позивач вказав, що 04 грудня 2023 року ним направлено відповідачеві скаргу з вимогою повернення незаконно списаних грошових коштів, яка не була задоволена відповідачем.

У зв`язку з чим просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові коши у розмірі 4772,18 грн у якості безпідставно і незаконно набутого майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

04 квітня 2024 року вищевказана цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та прийнята до провадження.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві АТ «КБ «ПриватБанк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, відповідачем було надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про отримання судових повісток та матеріалів, що надсилались учасникам процесу на офіційні електронні адреси зазначені особисто сторонами у справі.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2023 року, відповідно до угоди №SAMDN4171 від 29 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк» позивачем взято споживчий кредит шляхом використання кредитних коштів в розмірі 99960,89 грн - переказ з Універсальної карти НОМЕР_1 в рахунок кредитних коштів на власну карту НОМЕР_2 через додаток Приват24.

З цієї дати по 25 листопада 2023 року позивачем повернуто банку 45011,00 грн, що підтверджується випискою по картці від 04 грудня 2023 року 15:48 №7HFMI0477SSALU58.

Станом на 25 листопада 2023 року його борг перед банком становив 54949,89 грн, що вказано у виписці.

01 грудня 2023 року з його карти НОМЕР_1 банком списано відсотки в розмірі 5079,28 грн за користування кредитним лімітом. Після цього його борг перед банком склав 60029,17 грн.

01 грудня 2023 року позивачем сплачено залишок заборгованості в розмірі 60 030,00 грн.

Відповідно до доданої виписки, залишок після такої операції 0,83 грн, що свідчить про погашення кредиту.

Відсутність заборгованості по картці НОМЕР_1 підтверджується довідкою від 04 грудня 2023 року 09:34 № 15J5CTFM2M79A3TU.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано доказів у визначений законом строк та невиконане обов`язку з доказування, що є підставою для висновку суду про недоведеність заявлених позовних вимог та про відмову у позові.

Проте, судом першої інстанції не було взято до уваги, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За ч. 1 ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Апеляційний суд не приймає доводи апелянта про незаконне списання банком відсотків у розмірі 5079,28 грн, що здійснено 01 грудня 2023 року, зважаючи на наступне.

Так, сторони не заперечують укладання між АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору шляхом підписання заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Отже, 19.03.2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, з подальшою можливістю збільшення кредитного ліміту.

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19.03.2021 року, підписаній відповідачем, яка була надана суду апеляційної інстанції відповідачем, зазначено основні умови кредитування:

п. 1.2 Основні умови кредитування: тип кредиту відновлювальна лінія; сума кредитного ліміту;

п.1.3 - Процентна ставка: 42% річних для карт Універсальна 40,8 % річних для карт Універсальна Gold;

п.1.4 порядок повернення кредиту (повернення кредиту здійснюється шляхом:

- договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта;

- шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту.

Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення.);

п. 1.5 - Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором:

2.1.1.8.1. За несвоєчасне виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим договором банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 84% - для карт Універсальна, 81,6% - для карт Універсальна Gold.

У преамбулі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме, в розділі «Порядок та умови надання кредиту» пунктом 2.1.1.2.9. передбачено, що сторони узгодили, що при користуванні кредитом банк встановлює пільговий період. Пільговий період кредитування встановлений банком період з моменту виникнення заборгованості за кредитом, протягом якого відсотки за користування кредитом нараховуються за пільговою ставкою. За користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку в розмірі 0,00001 % річних від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Тривалість пільгового періоду - до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту.

Пунктом 2.1.1.8.1. передбачено, що за несвоєчасне виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим договором банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 84% - для карт Універсальна, 81,6% - для карт Універсальна Gold.

Так, з наданих позивачем виписки з рахунку № НОМЕР_3 та довідки від 04 грудня 2023 року №15J5CTFM2M79A3TU вбачається наявність між позивачем та договірних відносин.

Із указаних доказів вбачається наявність двох договорів: угоди №NC2K6DLG0T5K0 від 20 березня 2017 року (за випискою); договором SAMDN4171 від 29 серпня 2013 року (за випискою).

Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 06.10.2023 року з картки ОСОБА_1 зняв 99960,89 грн (це 97050,00 грн знято кредитних коштів та 911,48 грн - комісія).

Враховуючи п. 2.1.1.2.9. заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, для дії пільгового періоду ОСОБА_1 повинен був повернути всі використані кошти до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, тобто до 25.11.2023 року, так як в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи, що умови кредитування були погодженні між сторонами, апеляційний суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивач, із посиланням на умови договору SAMDN4171 від 29 серпня 2013 року, отримання ним кредиту шляхом використання кредитних коштів, отриманих на картку, заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутого майна.

Так, за ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Позивач у позовній заяві вказує на наявність договору та саме порушення його відповідачем у частині нарахування процентів за іншою процентною ставкою, списання суми процентів в односторонньому порядку. Тобто в позові наголошує на існуванні договору та неналежному його виконанні відповідачем. За таких обставин, в спорі, що розглядається та за умов, покладених позивачем в обґрунтування позову вбачається існування договірних відносин. І саме вказаний договірний характер правовідносин в контексті, викладеному позивачем, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 4 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

За ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, у випадку порушення умов договору в частині безпідставного списання банком з рахунка клієнта грошових коштів належним та ефективним способом захисту права, за умов викладених позивачем у позові, є саме вимога зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав та вплив на порушника.

Статтею 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цією статтею також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява N 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через неналежний спосіб захисту, проте, помилився в мотивах такої відмови, що є підставою для зміни мотивувальної частини судового рішення відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення лише в його мотивувальній частині, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Судді: