справа 278/2873/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, розглянув скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця, --

В С Т А Н О В И В :

Направленою скаргою її автор просить визнати протиправними дії державного виконавця у рамках виконавчого провадження здійснюваного на підставі рішення суду.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги підтримав і просив задовольнити. У обґрунтування заявленого зазначив, що ухвала суду, яка прийнята виконавцем до примусового виконання не підлягала виконанню у порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Виходячи з наведеного рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Державний виконавець заперечував задоволення скарги. Власні дії вважає правомірними та такими, які здійснені у рамках наданих повноважень. Крім цього, скарга у частині, що стосується виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду у рамках цивільного судочинства.

Заслухав пояснення учасників розгляду і дослідив надані ними матеріали, судом установлено наступні фактичні обставини справи й відповідно ним правовідносини.

10 квітня 2024 року ухвалою суду у рамках справи № 278/367/21 відповідача ОСОБА_1 зобов`язано забезпечити доступ до домоволодіння та бути присутнім при проведенні експертизи 9 травня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 .

9 травня 2024 року державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Бєльським Олександром Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74943615 і зобов`язано виконати згадувані в ухвалі вимоги суду.

9 травня 2024 року державним виконавцем складено вимогу адресовану ОСОБА_1 щодо виконання вимог ухвали суду.

10 травня 2024 року державним виконавцем складено акт про ігнорування боржником виконавчого провадження виконання вимог ухвали суду.

10 травня 2024 року зазначене виконавче провадження закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

У рамках виконавчого провадження 74943615 прийнято рішення про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження. У зв`язку з такими діями зазначеним виконавцем відкрито два окремі виконавчі провадження № 74985963 і № 74985797, відповідно по стягненню витрат виконавчого провадження й виконавчого збору.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступним положеннями законодавства України.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, ухвал у цивільних справах (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Проаналізувавши фактичні обставини справи і положення законодавства, якими врегульовано дані правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

У частині скарги щодо виконавчого збору та витрат та витрат.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17) та інших.

Таким чином, суд вважає неможливим розгляд вимог щодо оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору, витрат у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Стосовно постанов державного виконавця про відкриття і закриття виконавчого провадження у рамках виконання рішення суду у формі ухвали, то суд не вважає, що виконавцем порушено вимоги законодавства при ухваленні зазначених рішень, оскільки вони регламентовані законом і дотримані державним виконавцем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 451, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, --

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні скарги у частині відкриття та закриття виконавчого провадження № 74943615.

Провадження у справі у частині:

--оскарження постанов державного виконавця щодо відкриття, стягнення витрат та збору у виконавчому провадженні № 74943615;

--оскарження постанов державного виконавця щодо відкриття, стягнення витрат та арешту у виконавчому провадженні № 74985963;

--оскарження постанов державного виконавця щодо відкриття, стягнення витрат та арешту у виконавчому провадженні № 74985797 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа у даній частині не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а здійснюється у рамках КАС України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повне рішення виготовлене 3 червня 2024 року.

Суддя Євген Татуйко