ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4876/24 Справа № 182/7025/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Кобиляцькою - Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки.

Також, згідно судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21), з нього на користь ОСОБА_4 стягуються на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу.

Позивач вважає, що розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей, у тому числі, що стягуються на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), визначений за вищезгаданими рішеннями суду від 27 січня 2014 року, підлягає зменшенню, в порядку ст.192 Сімейного кодексу України, у зв`язку зі зміною його сімейного стану та матеріального стану, виходячи з наступних підстав.

Так, після ухвалення вказаного рішення суду від 27 січня 2014 року, змінився його сімейний та матеріальний стан. Зокрема, на час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , вона одна знаходилась на його утриманні. При ухваленні судом рішення про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , суд виходив з того, що інших утриманців у нього на той час не було.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_5 , якого він також повинен був утримувати, відповідно до вимог діючого законодавства.

19 січня 2019 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , тобто, його сімейний стан змінився.

Після народження сина, його мати, тобто, його друга дружина ОСОБА_4 , не працювала, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення сином віку трьох років.

Таким чином, станом на червень 2018 року, на його утриманні, замість однієї доньки, було вже три людини: крім доньки, ще син та дружина. Внаслідок чого змінився також його матеріальний стан в бік погіршення.

У зв`язку з вказаними обставинами, він вже не мав матеріальної можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок чого у нього утворилася заборгованість по аліментам на утримання доньки на користь відповідачки в сумі 49 747 грн. 24 коп., станом на липень 2021 року, та його, відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, було внесено державним виконавцем до Єдиного реєстру боржників.

Також, державним виконавцем, в межах відкритого виконавчого провадження НОМЕР_1, на підставі зазначеного вище рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, по відношенню до нього були застосовані різні засоби примусового виконання рішення суду, а саме: постановами державного виконавця від 06 липня 2021 року було встановлено по відношенню до нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування зброєю.

Крім того, у зв`язку з наявністю у нього зазначеної заборгованості по аліментам на користь відповідачки, державним виконавцем 06 липня 2021 року був накладений арешт на його кошти, що містяться на його відкритих рахунках, а також на рахунки, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. По відношенню до нього засобами примусового впливу, з метою виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь доньки та арештом його грошових коштів, він вже не мав можливості надавати матеріальну допомогу дружині та сину, а тому у них почалися сварки та конфлікти на побутовому ґрунті, внаслідок чого вони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства. Після цього його дружина також звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Таким чином, зміна його сімейного стану вплинула на його матеріальний стан, який ще більше погіршився. Вказана обставина підтверджується копіями рішень суду, постановами державного виконавця, довідкою про розмір заборгованості по аліментам.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) на 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менш 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно до повноліття доньки.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко С.В., просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції зменшено розмір аліментів без урахування висновків Верховного Суду в аналогічних справах та без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення матеріального стану платника аліментів. При цьому, зменшення розміру аліментів у зв`язку з наявністю на утриманні позивача іншої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального стану та доказів фактичного надання ним утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не сприятиме належному забезпеченню його доньки та суперечитиме її інтересам.

Також, відповідачка вважає за необхідне зазначити, що, згідно довідки ДВС щодо заборгованості по сплаті аліментів позивачем та з огляду на суми, що підлягають стягненню з позивача, заборгованість почала утворюватись задовго до появи нових утриманців, а саме - з кінця 2017 року (довідка охоплює період з січня 2018 року). Крім того, з суми щомісячного платежу, можливо зробити висновок про стягнення 1/4 частини середнього заробітку по регіону, що свідчить про відсутність постійного чи взагалі будь-якого працевлаштування позивача.

Саме цей факт, на її думку, і є основною причиною появи заборгованості зі сплати аліментів, а не збільшення числа утриманців. Інші обставини, а саме: накладення обмежень державним виконавцем, накладення арештів на рахунки позивача, є лише наслідками невиконання останнім рішення суду та своїх зобов`язань, як батька перед дитиною і не можуть слугувати підтвердженням погіршення матеріального стану.

Враховуючи викладене, твердження про неможливість надання фінансової допомоги сину та дружині не можуть, на її думку, не повинні братись до уваги, оскільки зазначені обставини є похідними від первинної неправомірної поведінки позивача по ухиленню від сплати аліментів, згідно рішення суду.

Окремо просить суд звернути увагу на факт явної дискримінації батьком (позивачем) своїх дітей, а саме, на ту обставину, що позивач просить суд, враховуючи стягнення з нього на утримання сина 1/4 частини всіх видів заробітку, зменшити стягнення на доньку до 1/6 частини всіх видів заробітку.

Тобто, позивач за власною ініціативою намагається визначити достатній і пропорційний розмір для кожного із дітей, а не дотримується принципу рівності у вказаному питанні. Додатково слід зазначити, що за наявною інформацією, позивач вже досить тривалий час перебуває та працює за кордоном, разом з ним там же перебуває його сім`я. На теперішній час позивач, через заборгованість, що утворилась та відповідні обмеження, накладені державним виконавцем з цього приводу, позбавлений можливості відвідувати Україну, оскільки не зможе покинути її межі, аж до повного погашення заборгованості.

Також, для уникнення в подальшому вказаних обставин, позивач, через штучно надумані підстави, намагається зменшити суму для щомісячного утримання, для уповільнення зростання заборгованності до накладених обмежень. Оскільки, позивач не надав суду доказ щодо відкриття виконавчого ровадження за судовим наказом від 08 вересня 2021 року, тому у відповідачки наявні всі підстави вважати, що видача вказаного наказу була штучно створена нинішньою дружиною позивача, з метою створення уявного скрутного матеріального становища та підтвердження додаткових витрат позивача.

Крім того, відповідачка зазначає, що справи про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України та із урахуванням правових позицій Верховного Суду, тому вважає, що рішення суду першої інстанції, з цих підстав, підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Онищенка С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Велегуру І.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність на утриманні позивача дружини ОСОБА_4 та іншої малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідчить про зміну сімейного стану позивача та погіршення його матеріального стану, що, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Статтею 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц (провадження № 61-10748 св 23), вказано, що: «посилання у касаційній скарзі про те, що дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження є безпідставні. Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України). Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України). За таких обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права стало підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України та розгляд справи по суті заявлених вимог».

Тобто, якщо у справі спір виник з сімейних відносин, та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 24 січня 2024 року справа № 752/1058/23.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в справі спір виник з сімейних відносин, та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження, чим порушив норми процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування апеляційним судом рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки (а.с.7).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну свого сімейного стану, зменшення розміру заробітку (доходу).

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_5 .

19 січня 2019 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .

Таким чином, на його утриманні, окрім доньки ОСОБА_6 , тепер перебувають його дружина ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він вважає підставою для зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, в цьому випадку саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.

Окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився, адже сама по собі зміна його сімейного стану та народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року справа № 715/2073/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів суттєвої зміни його матеріального стану, які не дозволяють йому сплачувати аліменти на доньку у розмірі, який встановлений рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, а наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 не свідчить про зміну його матеріального стану, а лише підтверджують факт неналежного виконання позивачем своїх обов`язків з утримання дитини.

Слід зазначити, що судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу.

При цьому, позивач ОСОБА_1 , ставлячи перед судом питання про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ставить питання про зменшення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні за змістом висновки неодноразово викладалися в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а сама по собі зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, за вищевикладених обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Розмір аліментів, визначений рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та правові підстави для зменшення цього розміру, за наведених вище обставин, відсутні.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, у зв`язку з чим колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року- задовольнити .

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів-відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: