Справа №:755/8640/23
Провадження №: 2/755/247/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Моісеєнко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звертаючись з позовом до суду, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення з вказаним позовом до суду, позивачка посилалася на те, що вона зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 з 1981 по 1993 рік. В подальшому, терміном на 10 років була знята з реєстрації у зв`язку із зміною місця проживання, але з 05.08.2003 і по теперішній час зареєстрована та мешкаю з родиною у спірній квартирі. Відповідно до Витягу з розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 446 від 26.10.2011 позивачка є відповідальним квартиронаймачем зазначеного вище житлового приміщення. На даний час у спірній двокімнатній квартирі, житловою площею 31, 50 кв.м зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 94435387 від 12.06.2023 та витягом № 94052876 від 02.06.2023. Так, впродовж тривалого часу, всі витрати по утриманню квартири несе позивачка, своєчасно сплачуючи житлово-комунальні послуги, таким чином, взявши на себе весь тягар відповідальності за утримання спірної квартири. На час реєстрації ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 братом позивачки, який загинув внаслідок ДТП ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зазначеній квартирі, позивачка з сім`єю проживали в іншому регіоні України, зокрема в місті Болграді, Одеської області, оскільки чоловік позивачки є військовослужбовцем ЗСУ. Проте, батьки позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) були прописані за вказаною вище адресою. Згодом, після смерті брата позивачки ОСОБА_6 , стало відомо, що останній, без згоди батьків, зареєстрував на дану житлову площу свою доньку ОСОБА_2 , яка фактично не проживала за місцем реєстрації. На даний час, відповідачка ОСОБА_2 , вже понад 20 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі не має і, взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані позивачка, ані члени її сім`ї, відповідачеві не чинили. Відповідачка добровільно визначила собі інше місце проживання, адресу якого не повідомила і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Про місце перебування відповідачки, позивачці не відомо. Факт не проживання відповідачки за спірною адресою понад шести місяців без поважних причин підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації без номера від 08.06.2023, засвідченого начальником житлово-експлуатаційної дільниці №401. На підставі викладеного позивачка просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

06 липня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

24 січня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

Третя особа - ОСОБА_4 подала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими та рішення прийняти згідно чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, адресовані відповідачу судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», станом на 27.06.2024 відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що відповідачка є донькою покійного її брата, тобто племінницею. З 30.05.2000 року покійний брат позивачки зареєстрував відповідачку за своїм місцем проживання. ОСОБА_2 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а проживала у Васильківському районі Київської області у своїх родичів. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки у автокатастрофі. ОСОБА_1 спілкування з відповідачкою не підтримувала. Коли відповідачка була маленькою до 18 років, то батьки привозили її до бабусі по матері. Відповідачка навчалася у залізничному інституті.

Представник позивача - адвокат Моісеєнко С.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримувала та просила задовольнити.

Відповідачка у судові засідання не з`являлася, в тому числі і в судове засідання, призначене на 27.06.2024 року, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила.

Третя особа - ОСОБА_4 подала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими та рішення прийняти згідно чинного законодавства.

Інші сторони до судового засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши позивача та його представника, врахувавши покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 3425 від 17 червня 1981 року виданого Виконуючим комітетом Київської міської ради народних депутатів Бюро по обміну житлової площі, в квартирі АДРЕСА_1 , проживала сім`я з чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_1 (донька).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті: закрита травма грудної клітки та живота.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31.03.2003 року, виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , причина смерті: рак шлунку.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18.08.2011 року за № 5, ОСОБА_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Згідно витягу з розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 26 жовтня 2011 року № 446 про зміну договорів найму жилих приміщень, дозволено Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва змінити договір найму двокімнатної квартир АДРЕСА_1 , та укласти його з громадянкою ОСОБА_1 , складом сім`ї з чотирьох осіб: вона, мати - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_4 , дочка брата - ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю квартиронаймача - ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу № 94435387 від 12.06.2023 року з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12.06.2023 року, зареєстровані особи: 1. ОСОБА_3 (дата реєстрації 06.08.1981 року), 2. ОСОБА_2 (дата реєстрації 30.05.2000 року), 3. ОСОБА_1 (дата реєстрації 05.08.2003 року), 4. ОСОБА_4 (дата реєстрації 05.08.2003 року).

На підтвердження сплати житлово-комунальних послуг позивачкою до суду в якості доказів надано: копію квитанції за 01.2020 року від 17.01.2020 року, копію квитанції за 02.2020 року від 18.02.2020 року, копію квитанції за 02.2022 року від 12.02.2022 року та копію квитанції за 06.2023 року від 15.06.2023 року.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України).

За змістом статті 396 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

З Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 08 червня 2023 року, складеного начальником ЖЕК - Н01 Туляковою А. за ініціативою власника ОСОБА_1 , за підписом мешканців ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 та ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає, починаючи з 28.06.2000 року по теперішній час.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України)

Для доведення обставин у справі щодо відсутності відповідача понад шість місяців у житловому приміщенні за місцем реєстрації позивачем заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивачки та проживає у квартирі АДРЕСА_7 до 1998 року. Відповідачку ніколи не бачила, чула, що вона живе десь у бабусі, а де саме не знає.

Свідок ОСОБА_9 , який є сусідом позивачки та проживає у квартирі №57 , у судовому засіданні пояснив, що крім позивачки та її сім`ї в квартирі нікого ніколи не бачив. Знав брата позивачки ОСОБА_6 , останній загинув в автокатастрофі разом з дружиною. Про те, що у нього була дитина йому нічого не відомо. Бачив його років 20 назад. Батьків позивачки знає, мати ще жива. Відповідачка є донькою загиблого ОСОБА_6 , позивачка хоче виписати її з квартири, щоб не платити за неї житлово-комунальні послуги та приватизувати квартиру. Акт про не проживання підписував у ЖЕК, в якому підтвердив, що відповідачка там не проживає і ніколи її там не бачив. Сварок щодо перешкод у користування житловим приміщенням між позивачкою та відповідачкою не чув.

Свідок ОСОБА_8 , який є сусідом позивачки та проживає у квартирі №65 , повідомив суду, що відповідачку ніколи не бачив у квартирі за місцем реєстрації, вона там ніколи не проживала.

В силу глави 3 ЦК України та статей 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених вимог, в тому числі і щодо способу захисту, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає що позивачем не доведено поважності причин відсутності перебування понад встановлений законом строк відповідача за зареєстрованим місцем проживання, а також наявності іншого житлового приміщення. В матеріалах справи хоч і міститься акт складений мешканцями будинку 20/2, однак з його змісту неможливо встановити причини відсутності відповідача за вищезазначеною адресою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є необґрунтованим, та таким, шо не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, в разі відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 22 липня 2024 року.

С у д д я: