Номер провадження: 22-ц/813/4644/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Коваленко О.Б., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

23.08.2022 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р.

Відповідно до п. 1 Договору позики позивач передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 184 646,70 гривень що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.65 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 6678 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу.

27.11.2021 року, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 Договору позики, змінивши суму позики (з 184 646,70 грн. на 188 441,50 грн.), що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.35 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 6890 доларів США 00 центів).

Так як відповідачка, на думку позивача, не виконала всі умови договору, позивач вважає, що ОСОБА_3 повинна сплатити на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27 травня 2021 року у розмірі 443 697,31 гривень з яких: 274 911,00 грн. (еквівалент 6890 доларів США) основна сума боргу, 159 448,38 грн. неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості), - 1 310,53 грн. - 3% річних. - 8 027,40 грн. інфляційних збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 185 240,73 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що відповідачка з липня місяця сплатила позивачу 48826,22 грн. що підтверджується квитанціями, а саме: 28.07.2021 - 3500 грн. 29.07.2021 - 3660 грн 04.09.2021 - 3500 грн. 08.09.2021 - 3670 грн 29.09.2021 - 2999,92 грн 30.09.2021 - 4159,01 грн 30.10.2021 - 3500 грн. 30.11.2021 - 2989,87 грн 05.12.2021 - 4363,42 грн. 08.12.2021 - 1388,82 грн. 18.01.2022 - 4000 грн 18.01.2022 - 3560 грн 07.02.2022 - 3535,18 грн 11.02.2022 - 4000 грн.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що ці гроші сплачувалися з інших причин, а не в погашення боргу, так як представник позивача не зміг пояснити суду, з яких саме, та надати суду докази на існування інших зобов`язань відповідачки перед позивачем.

Також суд зазначив, що у зв`язку з тим, що зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 183/7850/22.

У зв`язку з тим, що згідно квитанцій відповідачка до початку повномасштабного вторгнення вчасно сплачувала грошові кошти згідно графіка платежу, а після початку війни, так як сфера діяльності Відповідачки була в торгівлі та обслуговування напоями, то з початком періоду воєнного стану заборона торгівлі алкогольними та слабкоалкогольними напоями була заборонена та введення комендантського часу й заборона роботи розважальних закладів зробили ведення бізнесу відповідачки неможливим, вона була вимушена припинити підприємницьку діяльність й не виконувала зобов`язання з обставин непереборної сили. Такі обставини непереборної сили підтвердила й ОСОБА_5 .

Враховуючи все вищенаведене суд прийшов до висновку що до стягнення підлягає саме сума еквівалентна 4903 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а саме 185 240,73 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Жекало І.С. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27 травня 2021 року у розмірі 334 526,78 грн. з яких:

- 195 629, 70 грн. (еквівалент 4903 доларів США) основна сума боргу.

- 138 897,08 грн неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про вчасне виконання відповідачем боргового зобов`язання та не обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки.

Твердження суду не відповідають фактичним обставинам справи, через те, що здійснені відповідачем платежі були зроблені з прострочкою.

Загальна кількість днів прострочки платежів складає 71 день.

Пунктом 11 Договору позики сторони погодили, що: у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики, або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

При цьому, під час розгляду справи судом, неодноразово встановлювалося питання визначення розміру вказаної неустойки у позовній заяві та були надані відповідні пояснення з цього питання.

Не дивлячись на це, судом не було взято до уваги дане положення договору, та в оскаржуваному рішенні суду взагалі не було обґрунтовано підстав, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання боргового зобов`язання.

Враховуючи це, вважаємо, що з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання боргового зобов`язання у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості у розмірі - 3481,13 доларів США, розрахована за формулою: 49.03 доларів США (1% від суми залишку боргу - 4903 доларів США)*71 (кількість календарних днів прострочки) = 3481,13 доларів США). Тобто, 138 897,08 грн (3481,13 доларів США *39.90 грн.(курс долара США, який діяв в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на дату подання позовної заяви).

Суд першої інстанції, при визначенні вказаної суми заборгованості в гривні мав взяти до уваги курс долара США, який діяв станом на дату подання позовної заяви в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 39.90 грн. за 1 долар США (враховуючи п. 1 Договору позики та правову позицію, викладену в Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Великої Палати Верховного Суду).

Київським районним судом під час ухвалення рішення від 29.01.2024 року було неправильно зроблено висновки, щодо обставин справи, а також були неправильно застосовані норми матеріального права, внаслідок чого дане рішення є незаконним та необґрунтованим.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником відповідача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зазначає, що апелянт тричі писав різні строки нарахування пені: 1- в Листіповідомленні, серія та номер: б/н, виданий: 07.06.2022 направленому позивачем відповідачу та зареєстрованому 08.06.2022 року в Державному реєстру обтяжень рухомого майна, що дало йому змогу накласти стягнення на автомобіль, апелянт вказав що розмір основного зобов`язання дорівнює 174055 грн (4903 долара США * 35.50 продажний курс приватбанку на 7.06 = 174055 грн) й нарахована пеня в розмірі 186556 грн, період нарахування пені - за час воєнного стану з 28.02.2022 по 7.06.2022 року. (копія листа та витяг з Державному реєстру обтяжень рухомого майна є в матеріалах справи та додається до відзиву). 2- Вже в позові позивач зазначає, що пеню він нараховував з 28.12.2021 року до 23.02.2022 року (напевно на це вплинули пояснення Відповідачки с суді про скасування виконавчого напису, й позивач вирішив зайняти позицію, яка суперечить її попередній поведінці ) (копія розрахунку пені наданої позивачем є в матеріалах справи та додається до відзиву). 3- В апеляційній скарзі апелянт намагається ввести в оману вже суддів апеляційного суду, зазначаючи що суд безпідставно не врахував неустойку нараховану з 27.07.2021 - 28.07.2021, 27.08.2021-04.09.2021, 27-09-2021-30.09.2021, 27-10.2021-30.10.2021, 27.11.2021-- 08.12.2021, тобто на думку позивача суд першої інстанції безпідставно не врахував неустойку яку сам позивач не нараховував та в позові не заявляв.

Згідно до додаткової угоди відповідачка повинна була сплатити позивачу: до 27.12.2021 р- 7247,75 грн. (еквівалент 265 дол. США) .згідно до квитанцій сплатила 33 731,04 грн до 27.01.2022 р ще 7247,75 грн а разом з попереднім платежем - 14 495,5 грн, а згідно до квитанцій сплатила вже 41 291,04 грн до 27.02.2022 р ще 7247,75 грн а разом з попередніми платежами 21 743,25 грн, згідно ж до квитанцій сплатила 48 826,22 грн.

Тобто до початку війни відповідачка значно опереджала графік оплат зазначений в додаткової угоді.

Більш того, при розгляді справи в суді першої інстанції, позивач наполягав, що всі платежі, які сплачувала відповідачка, вона сплачувала йому за що небудь інше а не за виплати передбачені в договорі позики (хоча й не зміг вказати саме за що), тобто на наш погляд вдавався до відвертого обману

Позивач помилково ототожнює отримання Позики в іноземній валюти та отримання позики у гривні з вказуванням еквіваленту в іноземній валюті. Згідно чинного законодавства дійсно можливо давати та отримувати позику в іноземній валюті, і тоді дійсно можливо вказати, що повернення боргу повинно бути або саме в валюті, або в гривні по будь-якому курсу. Але ж в нашому випадку позика надавалась в гривні, і зазначення еквіваленту, дає права позивачу вимагати повернення по офіційному курсу НБУ, що правомірно і зазначив суд першої інстанції.

Щодо явки сторін.

Представник відповідача надав свої пояснення в режимі відеоконференції, інші сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції та матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р.(далі Договір позики). Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 184 646,70 гривень, що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.65 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 6678 доларів США.

27.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Договору позики № O270521-01 від 27.05.2021 року, згідно умов якої до Договору позики № O270521-01 було внесено зміни, а саме позивач надав відповідачці грошові кошти, на споживчі цілі, в сумі 188441,50 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 6890,00 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 до 27 травня 2022 року включно, згідно графіку повернення позичальником грошових коштів, а саме по 7247,75 гривень кожного місяця з 27.11.2021 року по 27.04.2022 року, та 152022,75 гривень.

Відповідачка з липня місяця сплатила Позивачу 48826,22 грн. що підтверджується квитанціями, а саме: 28.07.2021 - 3500 грн. 29.07.2021 - 3660 грн 04.09.2021 - 3500 грн. 08.09.2021 - 3670 грн 29.09.2021 - 2999,92 грн 30.09.2021 - 4159,01 грн 30.10.2021 - 3500 грн. 30.11.2021 - 2989,87 грн 05.12.2021 - 4363,42 грн. 08.12.2021 - 1388,82 грн. 18.01.2022 - 4000 грн 18.01.2022 - 3560 грн 07.02.2022 - 3535,18 грн 11.02.2022 - 4000 грн.

Апеляційний суд критично ставиться до тверджень позивача, що ці гроші сплачувалися з інших причин, а не в погашення боргу, так як представник представник позивача не зміг пояснити суду, з яких саме, та надати суду докази на існування інших зобов`язань відповідачки перед позивачем.

Також суд зазначає, що у зв`язку з тим, що зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 183/7850/22.

У зв`язку з тим, що згідно квитанцій відповідачка до початку повномасштабного вторгнення вчасно сплачувала грошові кошти згідно графіка платежу, а після початку війни, так як сфера діяльності відповідачки була в торгівлі та обслуговування напоями, то з початком періоду воєнного стану заборона торгівлі алкогольними та слабкоалкогольними напоями була заборонена та введення комендантського часу й заборона роботи розважальних закладів зробили ведення бізнесу позивачки неможливим, вона була вимушена припинити підприємницьку діяльність й не виконувала зобов`язання з обставин непереборної сили. Такі обставини непереборної сили підтвердила й ОСОБА_5 .

Статтею 617 Цивільного кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.).

Враховуючи все вищенаведене суд першої інстанції прихйшов до висновку що до стягнення підлягає саме сума еквівалентна 4903 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а саме 185 240,73 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про вчасне виконання відповідачем боргового зобов`язання та не обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки є необґрунтованим, з огляду на наступне.

27.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Договору позики № O270521-01 від 27.05.2021 року, згідно умов якої до Договору позики № O270521-01 було внесено зміни, а саме позивач надав відповідачці грошові кошти, на споживчі цілі, в сумі 188441,50 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 6890,00 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 до 27 травня 2022 року включно, згідно графіку повернення позичальником грошових коштів, а саме по 7247,75 гривень кожного місяця з 27.11.2021 року по 27.04.2022 року, та 152022,75 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка здійснювала сплату боргу відповідно до наданих квитанцій а сам: 28.07.2021 - 3500 грн. 29.07.2021 - 3660 грн 04.09.2021 - 3500 грн. 08.09.2021 - 3670 грн 29.09.2021 - 2999,92 грн 30.09.2021 - 4159,01 грн 30.10.2021 - 3500 грн. 30.11.2021 - 2989,87 грн 05.12.2021 - 4363,42 грн. 08.12.2021 - 1388,82 грн. 18.01.2022 - 4000 грн 18.01.2022 - 3560 грн 07.02.2022 - 3535,18 грн 11.02.2022 - 4000 грн.

Таким чином, відповідачка до початку війни значно випереджувала графік оплат зазначений в додаткової угоді, тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не є такими що слугують для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова