Постанова

Іменем України

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 202/2081/21

провадження № 61-17627св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою адвоката Орешина Петра Петровича як представника ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року у складі судді Цитульського В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком позивача; зобов`язати Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни щодо відомостей про батька до актового запису від 05 серпня 1992 року № 896.

Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що її мати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку 90-х років були у фактичних стосунках, в яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася позивач, проживали однією сім`єю, мали спільний побут і вели спільне господарство, а також спільно виховували доньку, утримували і забезпечували її, про що свідчать надані заявницею світлини і пояснення матері.

На підтвердження своїх вимог позивач також посилалася на те, що у свідоцтві про народження й у Книзі реєстрації народжень батьком ОСОБА_1 був записаний саме ОСОБА_3 , однак запис про батька мама в подальшому змінила з метою отримання допомоги на дитину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 18 травня 2023 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для встановлення факту батьківства необхідним та обов`язковим є з`ясування кровного споріднення, беззаперечним доказом чого могла би бути біологічна експертиза, висновку якої позивач не надала, а правових підстав для розгляду клопотання позивача про призначення такої експертизи не було, оскільки таке клопотання було подане поза межами процесуальних строків. Надані позивачем світлини, на яких зображена позивач з мамою та ОСОБА_3 , а також пояснення матері, ОСОБА_4 , достатньою мірою не підтверджують позовних вимог і не є підставою для встановлення батьківства.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року заяву адвоката Біжко Ю. О. як представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Додаткове рішення мотивоване наявністю правових підстав для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 в належний спосіб не підтвердила своїх вимог та не надала доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги; апеляційний суд не має можливості за такої процесуальної поведінки позивача отримувати будь-які інші докази, які могли би суттєво вплинути на результати розгляду.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року заяву адвоката Біжко Ю. О. як представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова мотивована наявністю правових підстав для стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Орешин П. П. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року і направити справу на новий розгляд.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18, від 04 серпня 2021 року у справі № 494/1611/18.

На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача двічі заявляв клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи для з`ясування питання про те, чи є родинний зв`язок між ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 , і ОСОБА_1 . Це клопотання було заявлене під час судового розгляду справи у зв`язку з неявкою в судові засідання відповідачки на стадії підготовчого провадження та неможливістю у зв`язку з цим вирішити питання про відібрання у неї біологічних зразків для дослідження.

Крім того, 18 травня 2023 року представник позивача у судовому засіданні заявляв клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання про те, чи є ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_1 , а також про проведення ексгумації його тіла.

Під час підготовчого провадження ОСОБА_2 попри неодноразові виклики жодного разу до суду не з`явилась, саме тому позивач на цій стадії судового процесу була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи, адже, по-перше, ОСОБА_2 - це єдина відома позивачці близька родичка померлого ОСОБА_3 , без відбору біологічних зразків якої неможливо провести судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення її родинних зв`язків з ОСОБА_1 , по-друге, позивачу невідоме конкретне місце поховання ОСОБА_3 , адже такою інформацією володіє ОСОБА_2 .

Попри це суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про проведення відповідних експертиз та ексгумації тіла ОСОБА_3 .

Відповідач не навела жодних обставин і не надала доказів, які свідчили би про відсутність спорідненості між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Вони навіть самі не заперечували наявність такої спорідненості, а свою позицію щодо відмови в задоволенні позову висловили тільки через бажання відповідача залишитися єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3

04 березня 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Біжко Ю. О. як представника ОСОБА_2 на касаційну скаргу, який мотивований законністю і обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень.

ОСОБА_3 дійсно спілкувався з позивачем та підтримував зв`язок, оскільки вона була дочкою жінки, з якого в нього були певний час стосунки. Проте за життя він не вчинив жодної дії для визнання у законному порядку позивача своєю дочкою.

Останні роки життя ОСОБА_3 проживав один у квартирі батьків, з 1995 року не працював, тяжко хворів, мав третю групу інвалідності та фактично знаходився на утриманні своєї сестри - відповідача у справі. Жодної участі у житті ОСОБА_3 ані позивач, ані її мати не брали. Витрати на утримання, лікування, а згодом і поховання свого брата відповідач несла сама, разом із членами своєї родини. Лише після смерті ОСОБА_3 та відкриття спадщини, з`явилася нібито його дочка із цим позовом та позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (справа № 202/1589/20), яка має на меті лише корисливі мотиви з приводу отримання у спадок нерухомого майна.

Підставою для категоричного висновку про визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, однак таких доказів позивач не надала, належно не скористалась своїми процесуальними правами.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 травня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та домашнє господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_3 , - запис у свідоцтві здійснений на підставі статті 55 КпШС України, зі слів матері, також свідоцтво має виправлення : в графі «Відомості про батька» прізвище « ОСОБА_6 » закреслено та зазначено « ОСОБА_7 », мати ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією з Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян є запис від 05 серпня 1992 року № 896 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За даними актового запису дитину зареєстровано згідно з частиною першою статті 135 СК України, батьком дитини записано ОСОБА_8 .

11 січня 2012 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_9 ; після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 взяла прізвище чоловіка.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 позивач надала фотокартки, де зображена вона разом з ним, матір`ю та відповідачем.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року вимоги ОСОБА_1 задоволені, встановлено факт батьківства ОСОБА_3 та внесено відомості про особу як батька в актовий запис про народження дитини.

Це рішення було скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року з підстав наявності спору про право.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Обставини, передбачені частиною третьою статті 53 КпШС України, можуть підтверджуватись різними доказами. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) на сьогодні є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) становить 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має ключове значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вимоги процесуального закону достатньої уваги не звернув, фактичні обставини справи у повному обсязі не встановив, не роз`яснив сторонам право заявити клопотання про проведення відповідної експертизи на стадії підготовчого засідання та безпідставно відмовив у призначенні такої експертизи під час розгляду справи, в результаті чого дійшов передчасних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Самоусунившись від з`ясування обставин, які належать до предмета доказування, враховуючи, що позивач не могла самостійно замовити проведення відповідної експертизи через відсутність у неї відповідних матеріалів, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке ґрунтується на припущеннях.

Апеляційний суд не усунув порушення, допущені судом першої інстанції, та всупереч нормам процесуального права відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, на проведення якої вона мала право, передбачене процесуальним законодавством України.

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Орешина Петра Петровича як представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов