Житомирський апеляційний суд
Справа №277/442/24 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №277/442/24 за позовом акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Греська В.А. в смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.02.2014 у розмірі 53 361,58 грн., станом на 18.03.2024, що складається із: - 42079,78 грн заборгованість за тілом кредиту; - 11 281,80 грн заборгованість за простроченими відсотками.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 04.02.2014. Вказує, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Зазначає, що на підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 75 000 грн. Стверджує, що для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку «Карта Універсальна GOLD», строк дії 07/17. Вказує, що після спливу строку дії картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримано наступні картки: НОМЕР_1 , строк дії 06/21, тип карта Універсальна GOLD; 389470, строк дії 08/25, тип - карта Універсальна GOLD. Зазначає, що 02.08.2021 відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Стверджує, що відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Вказує, що відсотки нараховувалися з 02.08.2021 згідно п.1.3. у розмірі 40,8%. Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 18 березня 2024 року виникла заборгованість в сумі 53 361,58 грн., що складається із: 42079,78 грн заборгованість за тілом кредиту; - 11 281,80 грн заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з відповідача 53 361,58 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 04.02.2014 станом на 18.03.2024 в сумі 42 079,78 грн (тіло кредиту), судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1910,30 грн., а всього кошти в сумі 43 990,08 грн., відмовивши в решті позову за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що 02.08.2021 кредитодавець надав споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Стверджує, що відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. Також, вказує, що 02.08.2021 відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Вказує, що 02.08.2021 відповідачем була отримана перевипущена кредитна карта «Універсальна GOLD» за номером НОМЕР_2 , на заміну старої картки, зі строк дії до 08/25. Зазначає, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 02.08.2021, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п. 1.2 основні умови кредитування: тип кредиту відновлювальна лінія; сума кредитного ліміту; п. 1.3 процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна; 40,8% річних для карт Універсальна GOLD; п. 1.4 порядок повернення кредиту; п. 1.5 наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Звертає увагу на те, що підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 02.08.2021 без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Та обставина, що відповідач тривалий час вносила плату відповідно до умов зазначеної вище угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування. Вказує, що нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 11 281,80 грн виникла після підписання заяви від 02.08.2021. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути на користь банку 11 281,80 грн заборгованості за відсотками, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 11 281,80 грн., а тому в частині стягнення тіла кредиту не перевіряється апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 04.02.2014 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту за платіжною карткою, шляхом підписання анкети-заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку.

У анкеті-заяві відповідачка дала згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 також підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та АТ КБ «ПриватБанк».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що у заяві ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 02 серпня 2021 року, яка містить підпис останньої, умови кредитування були визначені. Зокрема, максимальний ліміт кредитування - 50 000 грн для карт Універсальна, 75 000 грн для карт Універсальна Голд, тип та розмір процентної ставки - 42% річних для карт Універсальна, 40,8% для карт Універсальна Голд, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту 84,0% річних для карт Універсальна, 81,6% для карт Універсальна Голд.

До позовної заяви долучена виписка з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 за період з 10.02.2014 по 01.03.2024, з якої вбачається, що відповідачка користувалася кредитною карткою, оплачувала товари та послуги за допомогою кредитної картки, здійснювала перекази. Усього надходжень 317 643,42 грн., усього витрат 371 005,00 грн. Заборгованість 53 361,58 грн.

Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку станом на 18 березня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 361,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом 42 079,78 грн., заборгованість за відсотками 11 281,80 грн.

Зазначена вище заборгованість по відсоткам за користування кредитом підтверджується наданими позивачем випискою з особового рахунку та детальним розрахунком заборгованості, який складений у зручній табличній формі, арифметично правильний та не спростований відповідачем.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідачкою не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось банком у межах погодженої сторонами відсоткової ставки, тобто у межах 40,8% річних (3,4% на місяць), починаючи з 02.08.2021.

Як зазначалося вище відповідно до виписки з особового рахунку, ОСОБА_1 користувалася кредитним лімітом, здійснюючи перекази коштів, тощо, що також свідчить про визнання відповідачем умов кредитного договору від 02.08.2021.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом в розмірі 11 281,80 грн.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом в розмірі 11 281,80 грн., з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення таких позовних вимог.

Відповідно, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і у частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 6056,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та судового збору скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору №б/н від 04.02.2014 станом на 18.03.2024 в розмірі 11 281,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6056,00 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді