ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/954/24

Провадження № 22-ц/4820/1587/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року (суддя Сагайдак І. М., повне судове рішення складено 03.06.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних за користування грошовими коштами.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що 10.06.2021 між ним і відповідачкою був укладений договір позики, за умовами якого він позичив 4000 доларів США для придбання нерухомого майна, а саме комори у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_2 зобов`язалася повернути в строк до 10 грудня 2021 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідачка 10.06.2021 власноручно написала розписку. Проте у визначений строк зобов`язання за договором не виконала, борг не повернула.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 10.06.2021 у сумі 4000 доларів США, 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 272,47 доларів США.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року в позові відмовлено.

ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неналежну оцінку доказів. Суд не врахував, що відповідачка позичила грошові кошти на придбання нерухомого майна в сумі 7500 доларів США 12.06.2020, про що написала відповідну розписку. Станом на 10.06.2021 ОСОБА_2 повернула 3500 доларів США, тому сторонами було досягнуто нової домовленості про повернення залишку боргу в сумі 4000 доларів США в строк до 10.12.2021, що оформлено новою розпискою від 10.06.2021. У зв`язку з цим грошові кошти були передані відповідачці ще в 2020 році. Остання не заперечила факт видачі нею розписки від 10.06.2021, що спростовує її пояснення про те, що вона не знайома з ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не витребовував оригінал розписки від 10.06.2021. Його представник приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції і повідомляв, що оригінал розписки знаходиться у нього.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а розписка про отримання позичальником коштів від позикодавця.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 218629423 від 31 липня 2020 року ОСОБА_2 з 23 липня 2020 року є власником нежитлового приміщення - комори ХХІ площею 20,60 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , приміщення XXI ( а. с. 35).

При зверненні з позовом до суду позивач зазначав, що між ним і відповідачкою виникли правовідносини за договором позики, укладеним 10.06.2021.

За змістом наданої позивачем копії розписки від 10.06.2021 ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 , зобов`язується виплатити ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі доларів США) за комору номер XXI площею 20,6 кв. м у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 10 грудня 2021 року. В разі невиконання умов цієї розписки за згодою сторін термін її виконання може бути продовжений (але не пізніше 01 лютого 2022 року), в разі невиконання цих умов вона втрачає права на комору № ХХІ у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).

У матеріалах справи відсутній оригінал вказаної розписки.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність між сторонами правовідносин за договором позики, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 відсутнє право вимагати від ОСОБА_2 виконання боргового зобов`язання і 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальникові.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20 (провадження № 61-14794 св 21).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт наявності позики, і його умов.

ОСОБА_1 не надав суду оригінал розписки від 10.06.2021, хоча позивачу було запропоновано надати такий документ відповідно до ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28.03.2024.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість подання оригіналу розписки у зв`язку з участю представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки позивач не був позбавлений можливості надати суду такий доказ засобами поштового зв`язку.

Зі змісту копії розписки неможливо встановити факт отримання відповідачкою грошових коштів від позивача в борг. Зазначення в розписці про зобов`язання ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 4000 доларів США за об`єкт нерухомого майна не підтверджує передання грошових коштів та відповідно не свідчить про укладення договору позики між сторонами.

У позовній заяві позивач зазначав про те, що кошти він позичав відповідачці 10.06.2021 для придбання комори ХХІ площею 20,60 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , приміщення XXI.

Проте ОСОБА_2 є власником вказаного нерухомого майна з 23.07.2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність об`єктивних даних у справі щодо заміни первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація) за відсутності доказів погодження сторонами умов такого правочину.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані до апеляційної скарги копію розписки від 12.06.2020 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію ЖБК «Дім-Буд» апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції, подані з порушенням вимог ЦПК України. Позивач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

У зв`язку з недоведеністю укладення сторонами договору позики, відсутні й підстави для стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта