ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2759/24 Справа № 933/517/23 Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №933/517/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності на це майно, та зустрічному позову ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права власності на це майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Попович І.А., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.08.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. До реєстрації шлюбу її прізвище було ОСОБА_3 та після реєстрації змінено на ОСОБА_4 . Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року, що набрало законної сили 15.12.2018 року, було розірвано шлюб між нею та відповідачем. 03.01.2020 року вона змінила ім`я, у зв`язку з чим її прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені є ОСОБА_1 .

За час шлюбу, 17.09.2014 року ними було набуто майно автомобіль марки ВАЗ 21140, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , про що видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищезазначений автомобіль.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково, а саме: визнано автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по 1/2 його ідеальної частки за кожним.

З метою вирішення питання щодо визначення порядку користування спірним автомобілем, позивач звернулась у березні 2021 року до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем та встановлення порядку користування автомобілем. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 23 листопада 2021 року, мотивувальну частину якого було змінено постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем було відмовлено з огляду на те, що позивачем було обрано неефективний спосіб захисту прав, який не відновлює її прав як співвласника майна, оскільки, як було встановлено спірний автомобіль знаходиться у користуванні інших осіб, а тому при вирішенні спору рішення суду не буде виконано у добровільному порядку. Примусове ж виконання рішення, яким буде визначено порядок користування спірним автомобілем щомісячно у даному випадку призведе до необхідності вчинення виконавчих дій щомісячно. Крім того, у період перебування автомобіля у одного із співвласників може виникнути потреба у проведенні ремонтних робіт, що може унеможливити передачу автомобіля іншому співвласнику у тому ж технічному стані через місяць після його експлуатації. Відтак встановлення порядку користування автомобілем не вичерпує конфлікт між сторонами, а навпаки призводить до інших спорів.

Згідно інформації Територіальних сервісних центрів МВС, спірний автомобіль до цього часу зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 , а тому цей автомобіль до цього часу належить їй з ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках.

З часу придбання спірного автомобіля 17.09.2014 року і по теперішній час позивач ніколи не надавала ОСОБА_2 та іншим особам згоди, ані усної, ані письмової, на розпорядження спірним автомобілем, що підтверджується, зокрема, відповідною інформацією Територіальних сервісних центрів РСЦ ГСЦ МВС України в Донецькій області.

В той же час, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року у справі № 234/1855/19 (провадження № 2/234/1429/19), що набрало законної сили 19.12.2019 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_9 , про встановлення факту купівлі-продажу майна та припинення права власності, було встановлено, що «у день видачі довіреності (13.07.2015 року) він ( ОСОБА_2 ) передав відповідачам спірний транспортний засіб. ОСОБА_9 не надавала своєї згоди на його відчуження».

Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у справі № 933/126/21 (провадження № 22-ц/803/8746/22) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем марки ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, було встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований на ім`я: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.11.2019 року, у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту купівлі-продажу - 13.07.2015 року автомобіля марки ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, а також припинення права власності, відмовлено. Мотивувальна частина рішення містить відомості про встановлення судом під час розгляду справи тієї обставини, що 13.07.2015 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за №680, якою уповноважив їх користуватися, експлуатувати, продати автомобіль, представляти його інтереси, як власника транспортного засобу, з усіх без виключення питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням автомобіля, укладання від його імені будь-яких договорів цивільно-правового характеру, у тому числі, договору купівлі-продажу, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови договору.

Відповідно до відповіді ТДВ СК "Альфа-Гарант" від 08.09.2021 року, між ТДВСК "Альфа-Гарант" та власником спірного автомобіля, 06.04.2021 року був укладений договір обов`язкового страхування з терміном дії до 06.04.2022 року.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР7547014 ТДВ СК "Альфа-Гарант" від 07.04.2021 року, страхувальником спірного автомобіля марки ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, є ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з вищенаведених обставин, ОСОБА_2 самостійно, без її згоди, вчинив дії, та з урахуванням того, що вона з ОСОБА_2 не є членами однієї сім`ї та не ведуть спільне господарство, унеможливлюють реалізацію її права вільно користуватись та володіти спільним спірним майном та призводить до виникнення конфліктних ситуацій між ними. В той же час відповідач ОСОБА_2 має можливість як володіти та користуватись спірним майном, так й за необхідності реалізувати своє право володіння та користування спірним майном в іншій спосіб (зокрема шляхом звернення до суду), оскільки саме йому достовірно відомо кому, коли та на яких умовах він передав та повернув спірний автомобіль, де саме спірний автомобіль знаходиться у теперішній час тощо.

Згідно інформації Територіальних сервісних центрів МВС, спірний автомобіль до цього часу зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Відповідно до обліків Єдиного державного реєстру транспортних засобів (ЄДР ТЗ), інформація про реєстрацію належного користувача спірного автомобіля в період, зокрема з 17.09.2014 року по 05.07.2023 року відсутня. Відтак, титульний власник спірного автомобіля ОСОБА_2 до цього часу не визначав належного користувача спірного автомобіля. Крім того, до цього часу ОСОБА_2 , як титульний власник спірного автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки, в тлумаченні статті 1187 ЦК України, не порушував питання щодо неправомірного заволодіння спірним автомобілем третіми особами. При цьому, ОСОБА_2 , як співвласником спірного майна, який володіє і користується спірним майном, не сплачується та ніколи не сплачувалась позивачеві матеріальна компенсація за неможливість нею володіти та користуватися спірним спільним майном, можливість виплати якої визначена частиною третьої статті 358 ЦК України.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №06-06 від 27.06.2023 року, складеного судовим експертом ОСОБА_11 , середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ моделі 21140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, ради) НОМЕР_1 , без врахування технічного стану КТЗ, станом на 27.06.2023 року складає 77 160,00 грн.

На підставі викладено просила стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку середньої ринкової вартості автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 38580 грн., та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частки вказаного автомобіля, а також стягнути судові витрати 2858,88 грн., що складаються з витрат на проведення експертизи 2000 грн. та сплату судового збору 858,88 грн.

12.10.2023 року представником відповідача ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , було подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права власності разом із клопотанням про продовження строку подачі зустрічного позову.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним.30.08.2014 ОСОБА_2 перебував із ОСОБА_1 у шлюбі, який рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06.11.2018 було розірвано, рішення набрало законної сили 15.12.2018. Під час перебування у шлюбі, 17.09.2014 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 . Постановою Донецького апеляційного суду від 21.12.2020 у справі № 240/753/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був визнаний спільною частковою власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , по 1/2 його частки за кожним співвласником.

Відповідно до ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Проте, на сьогоднішній день, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не дійшли згоди щодо порядку спільного володіння та користування автомобілем, що знаходиться у спільній частковій власності. У подальшому встановлення домовленості щодо порядку спільного володіння та користування автомобілем ВАЗ 21140, 2006 року випуску, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 неможливе.

Одночасно, ОСОБА_4 бажає виділу своєї частки у натурі, бо вважає, що спільне з ОСОБА_3 володіння та користування автомобілем є неможливим. При цьому, ОСОБА_4 не бажає реалізовувати своє право на користування майном, тобто автомобілем. ОСОБА_3 , навпаки, заявляє про власну потребу використовувати автомобіль за цільовим призначенням. Підтвердженням бажання ОСОБА_3 користуватися автомобілем за його цільовим призначенням є її дії щодо визначення порядку користування автомобілем у судовому порядку (справа № 933/126/21). За таких умов, одержання ОСОБА_4 грошової компенсації вартості його частки у праві власності на автомобіль з наступним набуттям відповідачем права власності на спірний автомобіль буде відповідати інтересам сторін.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 1 (одна) грн; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на автомобіль автомобіля ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку середньої ринкової вартості автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 38 580,00 грн.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частки автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 2858 гривень 88 копійок, що складаються з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 2000,00 грн. та судовий збір у сумі 858,88 грн.

В задоволенні зустрічного позову представника позивача ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 1(одна) гривня, та припинення права власності на це майно відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення у справі 234/18129/21 про припинення права власності ОСОБА_2 на спірний автомобіль, що унеможливить вирішення спору по даній справі через фактичну втрату ОСОБА_2 статусу співвласника спірного майна, а відтак законні підстави для стягнення з нього компенсації вартості майна на користь іншого співвласника відсутні. Вказані обставини свідчили про об`єктивну неможливість вирішення спору у справі № 933/517/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №234/18129/21, що є підставою для постановлення ухвали про зупинення провадження у справі №933/517/23. Проте доводам ОСОБА_2 , викладеним у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції оцінки не надав, рішення про зупинення провадження не прийняв.

Вважає, що суд порушуючи принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, рівності сторін при подачі доказів, у порушення вимог статті 12 ЦПК України, фактично безпідставно надав перевагу доказам ОСОБА_1 на підтвердження середньої ринкової вартості автомобіля, безпідставно визнавши надані ОСОБА_2 докази недостатніми.

За наявності підстав, передбачених статтею 103 ЦПК України, суд першої інстанції не призначив експертизу з метою встановлення середньої ринкової вартості автомобіля на момент розгляду справи у суді. Висновок суду про те, що на момент розгляду справи у суді середня ринкова вартість автомобілю складає 77160,00 грн., а 1/2 частки 38580,00 грн. не відповідає нормам процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що спірний автомобіль є цінним майном, який належить ним з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної власності, то будь які дії з розпорядження цим майном (відчуження, передача в користування тощо) мають здійснюватися виключно за нашою спільною з ОСОБА_2 згодою, яка має бути подана письмово. ОСОБА_2 , як титульний власник спірного автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки в тлумаченні статті 1187 ЦК України, не порушував питання щодо неправомірного заволодіння спірним автомобілем третіми особами. Право співвласника майна, що належить йому на праві спільної часткової власності, на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, визначено статтею 364 ЦК України. Вважає такий спосіб захисту її порушеного майнового права найбільш ефективним. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, правильним по суті і справедливим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Відповідач та йогопредставник в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенн, з наступних обставин.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року, шлюб зареєстрований 30 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано, рішення набрало законної сили 15.12.2018 року (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 03.01.2020 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила ім`я на ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11.11.2019 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ» моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , як такий, що відбувся 13.07.2015 року між ОСОБА_2 як продавцем, та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як покупцями, а також про припинення з 13.07.2015 року права власності ОСОБА_2 на вказаний транспортний засіб. Рішення набрало законної сили 19.12.2019 року (а.с.14-15).

Згідно рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 10 серпня 2018 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ВАЗ 21140, д.н. НОМЕР_2 , 2006 року випуску. В іншій частині відмовлено (а.с.16-18). Вказане рішення суду постановою Донецького апеляційного суду від 21.12.2020 року скасовано та позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково, а саме: визнано автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , по 1/2 його ідеальної частки за кожним (а.с.19-21).

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 23.11.2021року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні автомобілем марки ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, та встановлення порядку користування автомобілем ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, відмовлено (а.с.22-25). Вказане рішення суду постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року змінено, мотивувальну частину рішення викладено в редакції цієї постанови. В іншій частині залишено без змін (а.с.26-31).

Згідно копії листа ТСЦ МВС № 1443 РСЦ ГСЦ МВС у Донецькі області за вих. № 31/5-1443-2зі від 28.06.2023 року, станом на 15 годину 28.06.2023 року автомобіль марки ВАЗ 21140, дата реєстрації 17.09.2014р.,колір зелений, рік випуску 2006, об`єм двигуна 1499 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лист містить інформацію «відчуження заборонено без письмової згоди співвласника автомобілю гр. ОСОБА_6 ». Інформацією стосовно користувачів даного автомобілю ТСЦ не володіє (а.с.32).

Згідно копії листа РСЦ ГСЦ МВС у Донецькі області за вих. № 31/5-А-28в/с від 06.07.2023 року, станом на 22.05.2023 року автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21140», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 17.09.2014 р. по теперішній час (05.07.2023р.) зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інформація про реєстрацію належного користувача в період з 17.09.2014 р. по 05.07.2023 р. відсутня. Надання інформації про надання письмової згоди на укладання будь-яких договорів ОСОБА_2 не є можливим, оскільки термін зберігання матеріалів, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу - 3 роки (а.с.33).

Згідно копії листа ТСЦ МВС № 1444 РСЦ ГСЦ МВС у Донецькі області за вих. № 31/5-1444-1630в/с від 08.07.2023 року, інформація щодо надання ОСОБА_13 . ОСОБА_2 письмової згоди на укладання будь-яких договорів на автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в ТСЦ МВС № 1444 відсутня (а.с.34).

Договір № 27-06 про надання послуг з проведення судової експертизи від 27.06.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та судовим експертом Дегтяр В.О. (а.с.35-37). Згідно акту здачі-прийняття висновку експерта за сказаним договором вартість послуг складає 2000,00 грн (а.с.38).

Згідно Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 06-06 від 27.06.2023 року, складеного судовим експертом Дегтяр В.О., середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ моделі 21140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, ради) НОМЕР_1 , без врахування технічного стану КТЗ, станом на 27.06.2023 року складає 77 160,00 грн. (а.с.39-47).

За інформацією наданою Державною податковою службою України за вих. №11340/5/99-00-12-04-02-05 від 14.09.2023р. щодо всіх джерел та відповідних розмірів доходів відповідача ОСОБА_2 за період з 1 квартал 2022 року по ІІ квартал 2023 року становить 534165,42 та 329392,79 грн. (а.с.93-96).

За копією висновку №006124, складеного 05.10.2023 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮБС ВАЛЮЕЙШН» на замовлення ОСОБА_2 , середня ринкова вартість автомобілю станом на дату оцінки (05.10.2023) складає 77160 грн. з ПДВ (а.с.121, 122, 124).

Згідно копії заяви від 02.12.2021 року, на підставі ст.358 ЦК України, позивачем ОСОБА_1 було запропоновано ОСОБА_2 порядок користування спірним автомобілем та в разі незгоди запропонувати свій порядок користування автомобілем, шляхом надсилання відповідного листа на її адресу (а.с.130).

Копії документів, що підтверджують факт звернення ОСОБА_2 з позовом до Краматорського міського суду Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частки та припинення права власності на частку в майні ( а.с.78,135-136, 137-139).

Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи грошову компенсацію за частку у спільному сумісному майні подружжя (1/2 частини вартості транспортного засобу), суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 як співвласник спірного автомобіля у розмірі 1/2 частки, має право на виділ своєї частки із спільного майна, яке відповідно до вимог ст.183 ЦК України, є неподільною річчю.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , унеможливлює задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц (провадження N 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц (провадження N 61-46326св18).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 (провадження №14-435цс18) "[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду".

Як встановлено судом, під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано автомобіль марки «ВАЗ» моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу згідно рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 06 листопада 2018 року та зміни прізвища позивача з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 , постановою Донецького апеляційного суду від 21.12.2020 року визнано автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , по 1/2 його ідеальної частки за кожним.

Згідно копії листа ТСЦ МВС № 1443 РСЦ ГСЦ МВС у Донецькі області за вих. № 31/5-1443-2зі від 28.06.2023 року, станом на 15 годину 28.06.2023 року автомобіль марки ВАЗ 21140, дата реєстрації 17.09.2014р., колір зелений, рік випуску 2006, об`єм двигуна 1499 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лист містить інформацію «відчуження заборонено без письмової згоди співвласника автомобілю гр. ОСОБА_6 ». Інформацією стосовно користувачів даного автомобілю ТСЦ не володіє (а.с.32).

Таким чином позивач ОСОБА_1 як співвласник спірного автомобіля у розмірі 1/2 частки, має право на виділ своєї частки із спільного майна, яке відповідно до вимог ст.183 ЦК України, є неподільною річчю, та має право на отримання грошової компенсації 1/2 вартості своєї частки, що підлягає виділу.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 06-06 від 27.06.2023 року, складеного судовим експертом Дегтяр В.О., середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ моделі 21140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, ради) НОМЕР_1 , без врахування технічного стану КТЗ, станом на 27.06.2023 року складає 77 160,00 грн. (а.с.39-47).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, врахувавши, що ОСОБА_1 позбавлена можливості особисто користуватися транспортним засобом, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення у справі 234/18129/21 про припинення права власності ОСОБА_2 на спірний автомобіль, спростовуються інформацією наданою РСЦ ГСЦ МВС у Донецькі області за вих. № 31/5-А-28в/с від 06.07.2023 року, де станом на 22.05.2023 року автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21140», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 17.09.2014р. по теперішній час (05.07.2023р.) зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не прийнято рішення про зупинення провадження до набарання законної сили судовим рішенням у справі №234/18129/21, є безпідставними, оскільки судом постановлено рішення на підставі зібраних доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не призначив експертизу з метою встановлення середньої ринкової вартості автомобіля на момент розгляду справи у суді, є необґрунтованим, оскільки відповідачем такого клопотання в суді заявлено не було, інших доказів щодо вартості спірного автомобіля суду не надано, то висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 06-06 від 27.06.2023р., є допустимим та достовірним доказом вартості спірного автомобіля.

Оскільки даним рішенням задоволені первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності на це майно, що унеможливлює задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 простягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 1 (одна) грн. та припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на автомобіль автомобіля ВАЗ 21140, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, суд дійшов обгрнутованого висновку про відмову в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 15.07.2024р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв