Номер провадження: 22-ц/813/7192/24
Справа № 947/8941/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги,

встановив:

13.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги у розмірі 34 425,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачці на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У даному будинку також зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 її донька.

Посилаючись на те, що відповідачка відмовляється від сплати житлово-комунальних послуг, позивачка просила стягнути з останньої половину грошових коштів, витрачених нею на сплату житлово-комунальних послуг, що складає 34 425,00 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.91-95).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.98-101).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 23.12.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 23.12.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року (а.с.115), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.116, 126-128), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Апеляційний суд також зазначає, що згідно витягу з реєстру територіальної громади від 13.09.2024 року, відповідачка, яка має прізвище ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.104), однак поштова кореспонденція на адресу відповідачки ОСОБА_2 повернулася до суду із зазначенням: «Адресат відсутній» (а.с.118-119).

Крім того, апеляційним судом було зроблено оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі інтернет щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи (а.с.126,127).

Однак, через неправильно зазначене прізвища відповідачки « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 » (а.с.), на її адресу було повторно направлено повідомлення за місцем її реєстрації і проживання, яке повернулося до суду апеляційної інстанції з відміткою про вручення поштового відправлення адресату 11.12.2024 року (а.с.133).

Таким чином, у зв`язку з отриманням ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги лише 11.12.2024 року, та враховуючи перебування судді Вадовської Л.М. у відпустці, датою ухвалення цього судового рішення є 23.12.2024 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено, що відповідачка є власником домоволодіння або є членом сім`ї співвласника, а також що вона проживає разом із співвласником за вказаною адресою (а.с.91-95).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

У п.п. 5 та 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Статтею156 ЖК України визначено права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Так, за змістом ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За правилами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у втратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є співвласником 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивачки ОСОБА_1 (а.с.105) та зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 13.09.2024 року (а.с.104).

У період з 2021 по 2023 роки за житлово-комунальні послуги позивачкою ОСОБА_1 було сплачено 68 849,97 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.11-70).

Доказів про участь відповідачки ОСОБА_2 у витратах за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному житловому будинку та, згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», нарівні зі споживачем користується усіма житлово-комунальними послугами, то вона має нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг нарівні із членом своєї сім`ї, яким є позивачка у справі її мати.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові з підстав не доведення позивачкою, що відповідачка проживає разом із нею, є членом її сім`ї і користується житлово-комунальними послугами за вказаною адресою.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустився поверхневого розгляду справи, формально підійшов до вирішення спору, не з`ясувавши у сторін їх анкетних даних та місць проживання і реєстрації.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладені обставини в своїй сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати, та прийняти постанову про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 коштів за житлово-комунальні послуги у розмірі 34 425,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 211,20 грн. (а.с.6) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн. (а.с.112), а всього - 3 028,00 грн. (1 211,20 + 1 816,80 = 3 028,00), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за комунальні послуги, задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі 34 425,00 (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійко).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова