Справа № 161/6416/24
Провадження № 2/161/2417/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

01.04.2024 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначили, що ним (сином та внуком), а також членами їх сім`ї ОСОБА_5 (голова), ОСОБА_3 (сином), ОСОБА_4 (невісткою), було набуто у спільну часткову власність колгоспний двір, який складається із житлового будинку, сіни, східців, сараю, літньої кухні, погребу, гаража, літньої кухні, коридору, забору, воріт, та розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі колгоспний двір). Даний колгоспний двір розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га, яка належала на праві власності ОСОБА_5 . Останній ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли колгоспний двір, земельна ділянка, на якій такий розташовується, а також земельні ділянки, площею 0,60 га та 2,16 га, для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться у с. Лище Луцького р-ну Волинської обл. На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, відповідно до якого колгоспний двір та присадибну ділянку він заповів своєму сину ОСОБА_1 , а земельний пай, площею 2,16 га своєму сину ОСОБА_3 . Позивачі прийняли спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Разом з тим, оскільки колгоспний двір належить на праві спільної сумісної власності п`ятьом особам, до складу спадщини увійшла лише 1/5 його частка. На даний час вони позбавлені можливості оформити правовстановлюючі документи на колгоспний двір та визнати право власності на нього за собою, через зміну законодавства та прогалину у ньому. Вказують, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються від належних часток у праві на колгоспний двір в користь ОСОБА_2 . Натомість, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, котрий здійснює спадкування 1/5 частки у колгоспному дворі після смерті батька. Враховуючи наведене, просять суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як за членами колишнього колгоспного двору, право власності на 1/5 та 3/5 частки відповідно у колгоспному дворі, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку в колгоспному дворі, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До початку судового засідання представник позивачів подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, попередньо подали заяву про визнання позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_1 (син/позивач), ОСОБА_3 (син/відповідач), ОСОБА_4 (невістка/відповідач) та ОСОБА_2 (онук/позивач), набули у спільну часткову власність, як члени колгоспного двору, домоволодіння, до складу якого входить: житловий будинок літ. «А-1», сіни літ. «а», сходи літ. «а1/ст», сарай літ. «Б-1», літня кухня літ. «В-1», погріб літ. «Г», гараж літ. «Д-1», літня кухня літ. «Д-1», коридор літ. «Ж», забор літ. «№ 1, 2», ворота «№ 3», та яке розташоване в АДРЕСА_1 .

З введенням у дію з 15.04.1991 року ЗУ «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ч. 2 ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно з ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років.

Відповідно до ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності» на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

За правилами ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року у зв`язку із введенням в дію відповідно до постанови Верховної ради Української РСР від 26.03.1991 року ЗУ «Про власність».

Із наведеного слідує, що станом на дату набуття чинності 26.03.1991 року ЗУ «Про власність», ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_1 (син/позивач), ОСОБА_3 (син/відповідач), ОСОБА_4 (невістка/відповідач) та ОСОБА_2 (онук/позивач) були власниками колгоспного двору, а їх частки у власності були рівними та становили по 1/5 частині.

Судом також встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , у його співвласників відсутнє.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для судового захисту прав та законних інтересів сторін, пов`язаних зі здійсненням ними права власності на колгоспний двір.

Як вбачається із досліджених матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласники домоволодіння не мають наміру визнавати за собою право власності по 1/5 частці житлового будинку (майні колишнього колгоспного двору) та кожен із них відмовляється від своєї частки в користь позивача № 2 ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 1/5 частка, а позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності 3/5 частки у будинковолодінні (колгоспному дворі), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла, зокрема, належна йому 1/5 частка у колгоспному дворі, якою він володів на праві спільної сумісної власності.

За життя спадкодавцем ОСОБА_5 23.04.2013 року складено заповіт, посвідчений секретарем Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 29, яким померлий розпорядився належним йому майном наступним чином: житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку заповів синові ОСОБА_1 , а земельний пай, що знаходиться на території Лищенської сільської ради площею 2,16 га заповів синові ОСОБА_3 .

Так, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки на час смерті проживав у спірному будинковолодінні, а також в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Однак, державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки вказане майно відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір».

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Із наведеного слідує, що ОСОБА_3 , як спадкоємцем за заповітом, було успадковано після смерті батька 1/5 частку будинковолодіння (колгоспному дворі), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1226 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який складається з житлового будинку літ. А-1, сіни літ. а, сходи літ. а1/ст, сарай літ. Б-1, літня кухня літ. В-1, погріб літ. Г, гараж літ. Д-1, літня кухня літ. Д-1, коридор літ. Ж, забор літ. № 1, 2, ворота № 3, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності як члену колишнього колгоспного двору на 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який складається з житлового будинку літ. А-1, сіни літ. а, сходи літ. а1/ст, сарай літ. Б-1, літня кухня літ. В-1, погріб літ. Г, гараж літ. Д-1, літня кухня літ. Д-1, коридор літ. Ж, забор літ. № 1, 2, ворота № 3, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності як члену колишнього колгоспного двору на 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який складається з житлового будинку літ. А-1, сіни літ. а, сходи літ. а1/ст, сарай літ. Б-1, літня кухня літ. В-1, погріб літ. Г, гараж літ. Д-1, літня кухня літ. Д-1, коридор літ. Ж, забор літ. № 1, 2, ворота № 3, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області, адреса: Волинська обл., Луцький р-н, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30, .

Рішення в повному обсязі складено 23 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук