ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4906/24 Справа № 216/3271/23 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 229/7853/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Онопченко Ю.В. у місті Кривому Розі (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),

УСТАНОВИВ:

В травні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (надалі - АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 124 585,06 грн, строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01% річних від суми боргу, та в розмірі 2,49% на місяць від суми кредиту, при наданні кредиту - 5% від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору.

01.09.2021 права вимоги за Кредитним договором № від 04 лютого 2022 року відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року, за яким первісний кредитор передав позивачу за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 .

Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на вимогу погасити борг, відповідач не виконав свого зобов`язання та, після відступлення позивачу права грошової вимоги, не виконав умови договору.

Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору, утворилась заборгованість, а тому кредитор набув права дострокового стягнення заборгованості.

Станом на 30.04.2023 року, заборгованість становить 170 719,36 грн, з яких: 124 585,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15,37 грн - заборгованість за річними процентами, 46 118,93 грн - заборгованість за щомісячними процентами.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 719,36 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 3 243,43 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позов АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 04.02.2022, станом на 30 квітня 2023 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 33 263,15 грн, заборгованості по річних відсотках - 13,03 грн, заборгованості по щомісячних відсотках - 43 430,38 грн, а всього - 76 706,56 грн, та стягнуто витрати зі сплати судового збору в сумі 1457,31грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано положення статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 1050 ЦК України та п. 5.8. Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», у редакції від 30.08.2021 року, згідно яких, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. При цьому, кредитодавець зобов?язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. На виконання вищевикладеного, позивач 21.02.2023 року на адресу відповідача направив повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту, що не було враховано судом першої інстанції. При цьому, дострокове повернення заборгованості включає в себе повернення всієї суми боргу за тілом кредиту, оданк, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду не було враховано цю обставину та стягнуто заборгованість за тілом кредиту лише частково.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 04 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 124 585,06 грн, строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01% річних від суми боргу, та в розмірі 2,49% на місяць від суми кредиту, при наданні кредиту - 5% від суми кредиту.

Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в п. 1.3 Договору, що містить графік платежів за Договором. Кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Також, ОСОБА_1 був підписаний Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5850939 від 04.02.2022 року, що містить основні умови кредитування, інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для позичальника, графік платежів (а.с.12).

Позивачем надано до суду копію Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», затверджених Наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» № 19 30.08.2021 року (а.с.15-16).

Згідно з платіжними інструкціями від 04.02.2022 року ТОВ «ФК «ЦФР» (надавач платіжних послуг платника - АТ «Таскомбанк»), перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 124 585,06 грн.

18.01.2022 права вимоги за Кредитним договором № від 04.02.2022 року відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, за яким первісний кредитор, ТОВ «ФК «ЦФР», передав позивачу за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 .

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 04.02.2022 року, станом на 30.04.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 170 719,36 грн, з яких: 124 585,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15,37 грн - заборгованість за річними процентами, 46 118,93 грн - заборгованість за щомісячними процентами.

В матеріалах справи також міститься Виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , надана позивачем за період з 04.02.2022 року по 09.06.2023 року, де відображені операції за картковим рахунком (а.с.43-114).

21.02.2023 за вих. № 3424/70.1.1 АТ «Таскомбанк» направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про дострокове повне повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором № від 04.02.2022 року укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 (а.с. 121).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не дотримавши передбачений порядок, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів».

З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець, відповідно до умов договору про споживчий кредит, вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України під час апеляційного перегляду справи, підлягає застосуванню релевантна практика Великої Палати Верховного Суду, яка не була застосована судом першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

В даному випадку, наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

На підтвердження досудового порядку врегулювання дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором, позивачем надано копію повідомлення-вимоги від 21.02.2023, яку було направлено позичальнику ОСОБА_1 21.02.2023 року.

На підтвердження даного відправлення надано копію фіскального чека від 21.02.2023 року та опис вкладення у цінний лист (а.с.123).

У постанові Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 752/11645/19 викладено правовий висновок про те, що повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження одержання відповідачем ОСОБА_1 повідомлення-вимоги від 21.02.2023 року, як і доказів на підтвердження не одержання відповідачем даного повідомлення з власної вини.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем дійсно було отримано вимогу про дострокове повернення кредиту саме у 30-ти денний строк, що передував зверненню Банку до суду з даним позовом, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: