Справа № 303/6294/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вказуючи, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 303/6294/20 позов ОСОБА_2 (правонаступник позивача ОСОБА_3 ) задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 30705 доларів США та 8686,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Рішення суду постановлено у відсутності учасників справи. На примусове виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 квітня 2022 року Мукачівський міськрайонний суд 03 червня 2022 року видав стягувачу виконавчий лист. На підставі наведеного виконавчого листа відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано виконавче провадження 71959520. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 квітня 2022 року оскаржено відповідачем у апеляційному порядку. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі 303/6294/20 встановлено: «повне рішення суду складено 26.04.2022. У судове засідання 26.04.2022 ОСОБА_1 не з`явився, а повне рішення не було вручено ОСОБА_1 у день його проголошення або складення». Закарпатський апеляційний суд ухвалами від 28 вересня 2022 року поновив строк подачі апеляційної скарги, а ухвалою від 25 жовтня 2022 року призначив справу до судового розгляду на 06 грудня 2022 року. Вказане свідчить про те, що на момент видачі стягувачу виконавчого листа 03 червня 2022 року рішення суду від 26 квітня 2022 року не набрало законної сили. Враховуючи, що виконавчий лист видано помилково на рішення суду, яке не набрало законної сили, а справа щодо законності рішення суду та перебування виконавчого листа на примусовому виконанні суперечить принципу правової визначеності та є непропорційним втручанням, оскільки на майно боржника на підставі вказаного рішення накладено арешт вказаний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Посилання у виконавчому листі на дату набрання рішенням законної сили 27 травня через 30 календарних днів суперечить вимогам ст.ст. 272, 273 ЦПК України, оскільки відповідач 26 квітня 2022 року не був присутній у судовому засіданні, копії рішення у строк до 27 травня 2022 року не отримував і не розписувався у матеріалах справи, а з урахуванням відсутності учасників справи у судовому засіданні 26 квітня тридцятиденний строк повинен обраховуватися з наступного дня після вручення відповідачу копії рішення. Просив визнати виконавчий лист № 303/6294/20, виданий Мукачівським міськрайонним судом 03 червня 2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 30705 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, проте у відповідності до ч. 3 ст. 432 неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину судового провадження відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно ст.ст. 1,2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенство права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК Українитака функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду N 824/2/22 від 21.12.2023.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09.09.2021 у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 30 705 (тридцять тисяч сімсот п`ять) доларів США.

На виконання вищезазначеного рішення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 03.06.2022 видано виконавчий лист від 26.04.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 30 705 (тридцять тисяч сімсот п`ять) доларів США.

У заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню заявник посилався на ту обставину, що виконавчий лист від 26.04.2022, який видано Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 03.06.2022 видано на виконання рішення суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист ухвалено 26.04.2022, тоді як виконавчий лист видано 03.06.2022.

Апеляційна скарга на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26.04.2022 подана 10.08.2022, тобто з пропуском строку визначеного ч.1 ст. 354 ЦПК України, що також встановлено ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14.09.2022 про залишення апеляційної скарги без руху.

Таким чином, судом встановлено, що виконавчий лист видано на рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки на час видачі виконавчого листа учасниками справи не була подана апеляційна скарга в строк визначений ч.1 ст.354 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт видачі виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили, відповідно відсутні підстави вважати, що його видано помилково.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.04.2024 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою повного та остаточного врегулювання спору, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2022 визнано нечинним. Зазначена ухвала набрала законної сили 18.04.2024.

Таким чином, суд вважає, що затвердження вищезазначеної мирової угоди свідчить про відсутність матеріального обов`язку ОСОБА_1 , який виник після ухвалення Мукачівським міськрайонним судом рішення від 26.04.2022, тому виконавчий лист № 303/6294/20 виданий Мукачівським міськрайонним судом 03 червня 2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 30705 доларів США слід визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з добровільним виконанням боржником обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження за домовленістю сторін.

За викладених обставин заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-261,353-355, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 303/6294/20 виданий Мукачівським міськрайонним судом 03 червня 2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 30705 доларів США.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя