ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2242/20 Номер провадження 22-ц/814/225/24Головуючий у 1-й інстанції Шаренко С.Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,третя особа Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради,в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

визнати договір купівлі-продажу квартири,розташованої за адресою АДРЕСА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ушивець О.Ю. за №3330 від 24.02.2017 року недійсним в частині зазначення про купівлю квартири за особисті кошти ОСОБА_2 в її особисту приватну власність ;

застосувати наслідки часткової недійсності договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , у вигляді визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя;

скасувати державну реєстрацію за індексним номером 34023462 від 24.02.2017 року одноособового права власності ОСОБА_2 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 10;

визнати за ОСОБА_2 , частину ідеальної частки права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 , , 1/2 частину ідеальної частки права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 , грошову суму в розмірі 672 500 грн. в порядку виконаного боргового зобов`язання;

визнати за ОСОБА_1 , одноособове право власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 з коморою в підвалі;

визнати за ОСОБА_1 , одноособове право власності на машиномісце, розташоване за адресою АДРЕСА_3 , місце № 114;

визнати за ОСОБА_1 одноособове право власності на транспортний засіб легковий автомобіль BMW 3201,2010 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1 VIN номер НОМЕР_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2015 року відділом ДРАЦС Печерського РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. На початку 2020 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Станом на день подання даної заяви та за час перебування у шлюбі, за сторонами по справі зареєстровано вищезазначене майно .

06.04.2020 представник відповідач ОСОБА_2 адвокат Найда І.А. надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вимоги позивача не можуть бути задоволенні в повному обсязі, а факти викладенні позивачем в його позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

Крім того, 06.04.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Найда І.А. подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила суд здійснити поділ майна, що є спільною власністю подружжя та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_2 (з коморою); визнати за нею право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_3 ; визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року Позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 24.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. недійсним, в частині зазначення про купівлю квартири за особисті кошти ОСОБА_2 в її особисту приватну власність квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про застосування наслідків часткової недійсності договору купівлі-продажу від 24.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю.за № 3330 у вигляді визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації за індексним номером 34023462 від 24.02.2017 року одноособового права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним частини ідеальної частки права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 , частини ідеальної частки права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 672 500 грн. в порядку виконання боргового зобов`язання.

Задоволено частково позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним одноособового права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з коморою. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з коморою.

Задоволено частково позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним одноособового права власності на машиномісце, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , місце 114. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину машиномісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , місце 114.

Задоволено частково позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним одноособового права власності на транспортний засіб - легковий автомобіль BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобілю BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 з коморою.

Визнано за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Задоволено частково позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання за нею права приватної власності на машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , місце 114 в замін на належну їй Ѕ частину автомобіля BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину машиномісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , місце 114 та право власності на частину автомобілю BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 , що зареєстрована за ОСОБА_1 .

Непогодиившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим .

Мотивуючи скаргу , ОСОБА_1 посилався на те , що судом здійснено хибний висновок , щодо походження грошової суми в 1 152 825,00 грн. , адже подружжя його жодним чином не заробило.Тож, вказана сума не є доходом подружжя а майно придбане на неї не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя і підлягати поділу.

Скаржник зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факту походження коштів на придбане авто з сімейного бюджету.

Апелянт також зауважує, що право власності на грошові кошти , подаровані дідусем та матірю виникло у нього з моменту здійснення та не відхилення ним відповідної транзакції . У зв`язку із чим позивач вважає, що право на вказані кошти виникло лише у нього , адже перебування фізичної особи обдарованого у шлюбі не тягне за собою автоматичного обов`язку дарувати річ або кошти обом з подружжя.

ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року , та ухвалити нове , визнавши одноособове право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , транспортний засіб BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 , та машиномісце за адресою АДРЕСА_3 , місце 114 за ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

28 листопада 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя дітей не має.

Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі було придбане наступне майно:

-квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована ОСОБА_5 ;

-квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1

-машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване за ОСОБА_1 ;

-транспортний засіб BMW 320i, 2010року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 ..

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що позивачем за первісним позовом не доведено що квартира розташована за адресою АДРЕСА_2 , машиномісце та транспортний засіб BMW 320i, 2010року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 були придбані саме за кошти що перераховувались ОСОБА_1 його матірю та надавались дідусем, крім того ОСОБА_1 не скориствався правом на отримання нотаріально посвідченої заяви-згоди на придбання майна у особисту приватну власність, а отже, вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню із поділом зазначеного майна між колишнім подружжям.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року оскаржується в частині поділу квартири та машиномісця розташованих за адресою АДРЕСА_2 , а також транспортного засобу BMW 320i, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN номер НОМЕР_2 , відповідно, апеляційним судом переглядається виключно у цій частині.

Відповідно до ч. 1ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05. 2017 у справі № 6-843цс17.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до частин третьої-п`ятої ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.

Виходячи з викладеного, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження внесення у придбання спірної квартири коштів, що є його особистою власністю.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя,покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої-третьоїст.89 Кодексусуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, твердження апеляційної скарги про те, що сплачені кошти за квартиру були особистими коштами ОСОБА_1 що отримані ним від діда та матері та надані саме ОСОБА_1 для купівлі квартири, машиномісця та транспортного засобу, оцінюється колегією суддів як обставина, що грошові кошти передавались в інтересах сім`ї , оскільки матеріалами справи не підтверджено протилежного і це не спростовано позивачем за первісним позовом.

Більш того, із змісту апеляційної скарги вбачається , що ОСОБА_1 наголошує на покладенні тягара доведення спільності майна подружжя саме на відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , проте відповідно до ст. 60 СК України , тягар доказування обставин необхідних для спростування презумпції , покладається на того з подружжя хто її спростовує у даному випадку на ОСОБА_1 . З огляду на що вказані аргументи апеляційної скарги колегією сіддів не приймаються.

Інші посилання апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов