Єдиний унікальний номер судової справи 225/577/24
Номер провадження 2/225/190/2024
Дзержинський міський суд Донецької області
==============================================================================
09 липня 2024 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
за участі: секретаря Панасенко Г.Ю.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Торецька міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області (Служба у справах дітей) про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Саєнка О.М. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач практично з самого народження постійно проживає окремо та не виконує жодного з покладених законом на батьків обов`язків. Відповідач не спілкується з дитиною, жодним чином не приймає участі у його вихованні. Зазначає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його долею. Станом на 20.03.2024 року розмір боргу зі сплати аліментів відповідача становить - 155618,86 грн.
28.03.2024 відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання.
Суд ухвалами від 28.03.2024, 23.04.2024, 27.05.2024 зобов`язав Службу у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області надати письмовий висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами у цій справі.
12.06.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю та винести рішення на розсуд суду, висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами не надав з причин зазначених в окремому листі.
Суд протокольною ухвалою постановив про слухання справи в порядку заочного провадження.
Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 17.04.2019 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецької області.
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.11.2019 року у справі № 225/4720/19 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини. Станом на 20.03.2024 року розмір боргу зі сплати аліментів становить - 155618,86 грн.

В судовому засіданні позивач, допитана в якості свідка пояснила, що наразі з сином перебуває в Австрії у сестри. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України вона з м. Торецьк разом з сином виїхала до Полтавської області. Одразу після народження дитини ОСОБА_3 став проживати окремо. З цього часу матеріально дитину не підтримує, має заборгованість за аліментами, не цікавиться дитиною, не підтримує з нею ніяких стосунків. Їй не відомо, де наразі перебуває ОСОБА_3 . Також вона не підтримує стосунків з іншими родичами з боку ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з ним, не цікавиться її долею, матеріально не допомагає, що підтверджується вищенаведеними дослідженими доказами.

Відповідно до частини 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування зобов`язаний подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Третя особа не надала висновок суду у зв`язку з тим, що сторони наразі не мешкають на території Торецької громади та через відсутність необхідних документів для складання висновку.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі ВС від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, в якій зроблений наступний висновок про застосування норм права.

У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, при ухваленні рішення у даній справи суд оцінив інші наявні у справі докази.

Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини судом не встановлено.

Навпаки, матеріали справи містять нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_3 , в якій останній надав згоду на позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про байдужість відповідача до своєї дитини та підтверджує встановлені вище судом висновки про його свідоме ухилення від обов`язків по вихованню дитини .

Таким чином у суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дитини, яка не отримує від свого батька необхідної уваги та догляду.

В той же час, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 341, 342 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа: Торецька міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області (Служба у справах дітей) (85200, Донецька область, Бахмутський район, м.Торецьк, вул. Маяковського, 24а, ), про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач може оскаржити рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Є.В. Челюбєєв