Справа № 524/9939/23
Провадження № 2/752/4260/24
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерне товариство "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство "ПриватБанк", в особі свого представника Гребенюк О.С., звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 січня 2024 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованост, передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

26 березня 2024 року вказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва та 27 березня 2024 року передана у провадження судді Слободянюк А.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За замістом позовної заяви убачається, що предметом спору є стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 січня 2024 року мотивована тим, що останнім зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є Голосіївський район міста Києва.

Між іншим, висновки суду грунтувалися на відповіді Управління (центру) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100/26-52 від 15.01.2024 з якої вбачається, що запит судді Автозаводського районного суду м. Кременчука про надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (без зазначення міста), направлено за належністю до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Таким чином зазначена вище інформація носить інформативний характер, про перенаправлення запиту за належністю, натомість не містить інформації про реєстрацію особи.

Згідно матеріалів справи відповідь від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на запит не надходила.

Суддею було здійснено запити до Єдиного державного демографічного реєстру та Реєстру територіальної громади м. Києва з яких вбачається, що відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - відсутні.

Отже, матеріали цивільної справи не місять жодних належних та допустимих доказів, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача є територія Голосіївського району м. Києва.

Разом з тим, згідно позовної заяви та заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг остання відома адреса проживання відповідача: АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття "суд, встановлений законом", входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Враховуючи встановленні судом в ухвалі суду від 31 січня 2024 року обставини стосовно територіальної підсудності справи, суд вважає за необхідне здійснити наступне повернення справи до належного суду, з метою усунення допущених недоліків під час постановлення вказаної ухвали судді, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне повернути матеріали цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким, чином у зв`язку з викладеними обставинами, суддя приходить до висновку, що цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості , слід повернути до Автозаводського районного суду м. Кременчука.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 27, 28, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - направити до Автозаводського районного суду м. Кременчука, як помилково направлену (вул. Університетська, 29/5, м. Кременчук, 39600).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя А.В. Слободянюк