П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 296/7985/23

Провадження № 22-ц/4815/908/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) ухвалено

23 травня 2024 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 31 травня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Рівненській області та представника ОСОБА_1 адвоката Арапова Олександра Олександровича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог,: Держава Україна в особі державного органу Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області; про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі ГУНП в Рівненській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог,: Держава Україна в особі державного органу Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 130 КУпАП було закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Вважав, що ухваливши дану постанову, суд зробив висновок про протиправність дій працівників поліції. Оскільки судом закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, то незаконними, на його думку, діями працівників поліції йому спричинена моральна шкода, і такі дії працівників поліції, що полягали у складанні відносно нього протоколу, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Стверджував, що процес розгляду справи та переживання з приводу можливості притягнення його до відповідальності за діяння, яке він не скоював, завдали йому сильних душевних страждань. Також ним були понесені матеріальні витрати на пальне для автомобіля задля участі у судовому засіданні в Демидівському районному суді Рівненської області, на яке він з адвокатом їздили з м. Житомир до смт. Демидівка. Крім того, ним понесені витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №558/50/23.

З наведених підстав просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна на його користь 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками ГУНП в Рівненській області; 2 436 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому під час розгляду судової справи № 558/50/23; 19 200 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої оплатою надання правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 558/50/23, а також судові витрати у справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог,: Держава Україна в особі державного органу Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області; про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2 436 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану оплатою наданої правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 558/50/23, в розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 гривні 60 копійок.

Суд першої інстанції, врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, тривалий термін протягом якого йому необхідно було доводити свою невинуватість в адміністративному правопорушенні, а також засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про те, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування у розмірі 5 000 гривень, оскільки саме такий розмір моральної шкоди є виправданим. Задовольняючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 436 гривень, суд виходив з того, що позивачем підтверджено участь ОСОБА_1 та його адвоката у судовому засіданні в Демидівському районному суді Рівненської області від 25 квітня 2023 року у справі № 558/50/23 та враховано, що ними було здійснено приїзд з м. Житомира до смт. Демидівка Рівненської області власним транспортним засобом, що складає в обидва боки понад 520 км. При цьому витрати пального на вказаний шлях склали 50 літрів бензину марки А95+, що на той час коштувало не менше 2 436 гривень. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 19 200 гривень суд першої інстанції вважав неспівмірними витратами з огляду на складність справи № 558/50/23 про адміністративне правопорушення, яка розглядалася Демидівським районним судом Рівненської області, та обсягом виконаних робіт, а тому суд частково задовольнив вимогу на суму у розмірі 10 000 гривень.

На рішення суду ГУНП в Рівненській області та представником ОСОБА_1 адвокатом Араповим О. О. подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ГУНП в Рівненській області вказувалося, що рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ГУНП в Рівненській області зазначало, що судом було закрито провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Отже, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення. Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності працівників СРПП у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Вважає, що дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатнім для відшкодування моральної шкоди. Сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не може свідчити про його незаконне складання, тим більше не є притягненням до адміністративної відповідальності. На підтвердження зазначеного покликається на правові висновки Верховного Суду. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу та матеріальної шкоди, то заявник вказував, що у матеріалах справи відсутні докази щодо розмежування обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також інші документи, що підтверджують обсяг та вартість наданих послуг або витрати адвоката необхідні для надання правничої допомоги, а лише загальна сума. Крім того, договір про надання правової допомоги не містить обов`язкових реквізитів, а саме реквізитів сторін та підписів виконавця та замовника послуг. Вважає, що питання про відшкодування шкоди може розглядатися в порядку цивільного судочинства лише після встановлення факту незаконності дій або бездіяльності працівників поліції.

З викладених підстав ГУНП в Рівненській області просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 адвокатом Араповим О. О. зазначено, що рішення суду в частині зменшення розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованим та таким, що містить висновки, які не відповідають обставинам справи, і ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивуючи апеляційну скаргу, адвокат Арапов О. О. зазначав, що внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в тривалих душевних стражданнях та переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем його проживання та місцем колишньої роботи через страх громадського осуду. Він тривалий час проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, за останньою посадою начальник відділу слідчого управління ГУНП у Волинській області. Моральні переживання були пов`язані з позбавленням можливості нормально користуватися правом щодо керування транспортним засобом, оскільки працівники патрульної поліції під час руху по Житомирській області постійно його зупиняли та забороняли подальший рух, доки він не надасть підтвердження того, що його не позбавлено права керувавання транспортними засобами. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 розпочав підприємницьку діяльність, яка потребувала постійного забезпечення виробництва транспортом. Перебуваючи протягом всього часу розгляду справи під загрозою позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного засобу для існування та забезпечення підприємницької діяльності, що в свою чергу могло призвести до неможливості утримання на роботі найманих працівників та необхідності повернення державі отриманих для розвитку власної господарської діяльності коштів, які на той час були потрачені на закупівлю необхідного обладнання. Наголошував, що відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під судом. Оскільки між протиправними діями працівників патрульної поліції та спричиненням моральної шкоди існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, то заподіяну моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності він оцінює у розмірі 50000 гривень. Такий розмір матеріальної шкоди є співмірним і пропорційним та не покликаний на безпідставне збагачення, а пов`язаний лише з бажанням відшкодувати понесені моральні страждання. Щодо судових витрат на правову допомогу, то, на переконання заявника, такі витрати повністю підтверджуються укладеним між ним та клієнтом договором, актом прийому-передачі виконаних робіт, детальним описом робіт та копією квитанції про оплату наданих послуг. Вважає, що понесені позивачем витрати у розмірі 19200 гривень за правничу допомогу є достатньо обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню.

З викладених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо суми моральної шкоди у розмірі 5000 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 гривень та 19200 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої оплатою наданої правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 558/50/23; стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області зазначалося про її необгрунтованість. Просило скасувати судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ГУНП в Рівненській області та про відмову у задоволенні апеляційної скарги адвоката Арапова О. О.

З матеріалів справи вбачається, що10 лютого 2023 року поліцейським СПД № 1 відділення поліції № 1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Макаруком Л.В. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 091489 за порушення вимог п. 2.9а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підставою для складання зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 091489 відносно ОСОБА_1 були матеріали, що надійшли на адресу Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області з третього відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому, з матеріалів кримінального провадження № 0000082, а не факт особистого виявлення працівниками СПД № 1 відділення поліції № 1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, в т.ч. поліцейським Макаруком Л.В., керування ОСОБА_1 28 серпня 2022 року близько 02 год. 00 хв. по вул. Зарічна в с. Хрінники Рівненської області будь-яким транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили 16 травня 2023 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст. ст. 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (далі Закон).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим це не спростовує тих обставин, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

За викладених обставин Верховний Суд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в цивільній справі справа № 569/1799/16-ц вказував, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості судова колегія погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під судом.

Такий розрахунок проводиться на підставі ч. 3 ст. 13 Закону 266/94-ВР лише в разі перебування особи під слідством чи судом.

Однак в даному випадку шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього провадження в адміністративній справі, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень вказаної правової норми відсутні.

Доводи ГУНП в Рівненській області про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вони грунтуються на власному трактуванні норм чинного законодавства України та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

Судове рішення в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 2436 гривень представником позивача не оскаржується. ГУНП в Рівненській області у поданій скарзі не наводить будь-яких доказів щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача зазначеного розміру матеріальної шкоди, тому, на переконання колегії суддів, встановлений судом розмір матеріальної шкоди у сумі 2436 гривень не оспорюється, а тому відсутні підстави для перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. Разом з цим, на переконання колегії суддів, встановлена судовим рішенням сума у розмірі 10 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача, є завищеною та підлягає зменшенню виходячи з такого.

На підтвердження факту понесених судових витрат та підтвердження повноважень адвоката Запоточним І.С. були надані для суду попередньої інстанції такі докази: договір №б/н про надання правової допомоги від 24 лютого 2023 року; розрахунок судових витрат у справі №558/50/23 від 06 липня 2023 року; акт №-06/07-2023 від 06 липня 2023 року здачі-прийняття послуг, квитанція №06/07-2023К від 06 липня 2023 року; ордер від 24 червня 2023 року (а.с. 82-87, т. 1).

Так, у розрахунку судових витрат у справі №558/50/23 від 06 липня 2023 року вказано, що фактична сума витрат на професійну правничу допомогу становить 19200 гривень, які складаються з: 6000 гривень виїзд до Демидівського районного суду Рівненської області для ознайомлення з матеріалами справи в суді; консультація клієнта та узгодження правової позиції (5 годин); 6000 гривень підготовка, друк, надсилання до суду процесуальних документів у справі (клопотання про закриття провадження у справі; клопотання про долучення письмових доказів з обгрунтуванням; клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції) (5 годин); 7200 гривень участь у судових засіданнях в Демидівському районному суді Рівненської області (одне засідання у залі суду 2 год.; два засідання в режимі відеоконференції 1 год. та 4 год. на проїзд адвоката до суду та назад до місця роботи).

Згідно із ст. ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Між тим, надані представником позивача до суду першої інстанції докази не були безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних ним робіт.

Справа є відносно нескладною, обрання способу захисту порушеного права, аналіз адвокатом законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вимагало лише незначного обсягу юридичної й технічної роботи.

Також колегія суддів зважає на те, що такі вказані послуги в розрахунку судових витрат у справі №558/50/23 від 06 липня 2023 року, як консультація клієнта, узгодження з клієнтом правової позиції, подання клопотань - це сукупність адвокатської роботи, вчиненої з метою подання клопотання про закриття провадження у справі з відповідним обгрунтуванням. Тоді як адвокат для безпідставного збільшення вартості послуг понадміру деталізував кожну дію, яка пов`язана виключно з поданням клопотання про закриття провадження у справі. Будь-яких доказів на підтвердження понесених адвокатом Араповим О.О. витрат на проїзд до Демидівського районного суду Рівненської області з метою ознайомлення з матеріалами справи №558/50/23 надані не були. Щодо участі у судових засіданнях, які ОСОБА_1 оцінено у 7200 гривень, то апеляційний суд зауважує, що безпосередньо в Демидівському районному суді позивач та його представник були присутні один раз, тоді як інші два засідання відбувалися у режимі відеоконференції. Тому колегія суддів вважає вказану суму завищеною, оскільки участь у судових засіданнях адвоката в режимі відеоконференції не потребує від нього будь-яких матеріальних затрат.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що вказана позивачем сума в розмірі 19200 гривень є неспівмірною до витраченого адвокатом часу, а тому підлягає зменшенню, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньо приїздив до суду першої інстанції для участі у розгляді справи №558/50/23 лише один раз, а подача процесуальних документів засобами електронного чи поштового зв`язку не потребували від адвоката значних зусиль та не потребували витрати значної кількості часу.

З огляду на викладене колегія суддів, виходячи з критерію обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та враховуючи доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за результатами розгляду справи №558/50/23, підлягає зменшенню до 5000 гривень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для часткової зміни оскаржуваного судового рішення згідно із п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Арапова Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір до 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук

Виготовлено з автоматизованої сиситеми документообігу суду

Суддя Рівненського апеляційного суду

03.09.2024 С.В.Хилевич