КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/27/24
Провадження № 2/947/1419/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області про про зобов`язання відшкодування моральної шкоди, в якій просить визнати, що Головне управління Національної поліції в Одеській області завдало йому моральної шкоди та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області відшкодувати йому моральну шкоду у сумі 500000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з наказу № 1869 о/с Начальника ГУ Національної поліції в Одеській області від 30.11.2022 року підполковника поліції його старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Одеській області було звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII за станом здоров`я (через хворобу) з 01 грудня 2022 року.

При остаточному розрахунку під час звільнення, ним було виявлено що Головне управління Національної поліції в Одеській області не нарахувало та не виплатило заробітну плату за роботу у нічний час. Добровільно нарахувати та виплатити вказану заробітну плату Головне управління відмовилося посилаючись на те, що начальник Одеського районного управління поліції № 2 відділення поліції № 1 ГУНП в Одеській області полковник поліції ОСОБА_2 не надавав до УФЗБО Головного управління відомості про залучення поліцейських до несення служби в нічній час.

Позивач зазначає, що 06.03.2023 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управляння Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на його користь грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період проходження служби.

08.05.2023 року Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/4530/23 було ухвалено рішення про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області та зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час на період 2019-2022 роки.

Головне управління розрахувалося з позивачем лише тоді коли після його апеляційної скарги рішення суду набрало законної сили та ним був поданий виконавчий лист до виконавчої служби.

Виходячи з вищевикладеного позивач вважає, що Головне управління Національної поліції в Одеській області нехтує трудовим законодавством та не притримується у своїй діяльності принципів верховенства права та законності. На думку позивача Головне управління, грубо порушуючи норми трудового законодавства України, погоджується виконувати їх лише за рішенням суду та у виконавчому проваджені.

Позивач вказує, що в свою чергу Головне управляння за час несення ним служби у складі Національної поліції, згідно листа від 13.09.2023 року № 9/В-1687, притягувало його вісім разів до дисциплінарної відповідальності, вимагаючи стовідсоткового дотримання законності та дисципліни при виконанні службових обов`язків.

Також позивач зазначає, що вказані дії ГУНП в Одеській області призвели до погіршення його стану здоров`я через моральні страждання, у нього постійні думки, що, пропрацювавши у поліції більш ніж 29 років, отримавши статус «Ветерана поліції», він стикнувся з нехтуванням своїх трудових прав, з відношенням до себе як «відпрацьованого» та непотрібного матеріалу та відмови з боку ГУНП в Одеській області добровільно виправити порушення законності, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладах охорони здоров`я. При цьому ГУНП в Одеській області притягувало його до дисциплінарної відповідальності хизуючись тим, що притримуються верховенства права, розсилаючи накази про покарання по інших підрозділах, де працюють його знайомі колеги які телефонували та намагалися його заспокоїти.

У позовній заяві позивач зазначає, що після звільнення у 2023 році із-за погіршення стану здоров`я та загострення на фоні постійних хвилювань він знаходився на лікуванні та обстежені у наступних медичних закладах:

-з 16.01.2023 року по 23.01.2023 року знаходився на лікуванні та консультації в стаціонарному відділені психіатричної допомоги та реабілітації нервової та опорно рухової системи КП «ООМЦПЗ» зі скаргами на підвищену втомленість, запаморочення, похитування при пересуванні, поганий сон, роздратованість, зниження пам`яті.

-з 25.04.2023 року по 10.05.2023 року знаходився в стаціонарному відділені реабілітації КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на головний біль, шум вухах, порушення слуху, координації рухів, слабкість, нудота, біль в шийному відділені хребта, біль в кінцівках, підвищений АТ, запаморочення.

-з 13.10.2023 року по 23.10.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному терапевтичному відділенні КНП «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» зі скаргами на гіпертонічний криз.

-з 15.11.2023 року по 27.11.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному відділені неврології КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на постійний ниючій, розпираючий, іноді пульсуючий головний біль, що супроводжується нудотою та блюванням, виразною загальною слабкістю, періодичним нападом запаморочення під час зміни положення тіла та хиткість ходи, швидка втомлюваність, дратівливість, порушення пам`яті, поганий сон.

Завдану йому шкоду він оцінює в розмірі 500000,00 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

30.01.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити, зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Зазначає, що починаючи з 2013 року позивач ОСОБА_1 після отримання черепно-мозкової травми страждав її наслідками, тобто в період до травня 2023 року у останнього були наявні захворювання, які потребували лікування та мали певний хронічний характер. Щодо захворювань, які додалися у нього після початку розгляду справи про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме остеохондроз шийного відділу хребта, слід зазначити, що вказана хвороба з`являється в результаті дегенеративо-дистрофічних порушень. Провокативними факторами до патології є малорухливий спосіб життя, неправильна постава, порушений режим харчування та інші причини. З огляду на викладене зазначена хвороба ніяким чином не може бути пов`язана з подачею позову. Також сама по собі необхідність медичного спостереження не свідчить про те, що вказані спостереження викликані захворюваннями, які виникли у зв`язку з необхідністю оскарження бездіяльності Головного управління. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не наведено розрахунку моральної шкоди. При цьому, позивачем не доведено причино-наслідкового зв`язку між діями ГУНП в Одеській області і тяжкими фізичними та моральними стражданнями на які посилається позивач. Позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, позивач проходив медичне обстеження, стаціонарне лікування та реабілітацію не через погіршення здоров`я, а через те, що був заінтересований у тому, щоб встановити, а потім продовжити строк інвалідності для отримання пільг, що передбачені законодавством для даної категорії громадян (інвалідів).

14.02.2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких, не погоджуючись з відзивом відповідача, просив задовольнити його позовні вимоги.

14.02.2024 року від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної Казначейської служби України в Одеській області.

У судове засідання 29.02.2024 року сторони не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди було задоволено. Залучено в якості співвідповідача до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди Головне управління Державної Казначейської служби України в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Садова, 1). Зобов`язано позивача ОСОБА_1 протягом 10 календарних днів надати Головному управлінню Державної Казначейської служби України в Одеській області копію позовної заяви з додатками до неї.

Від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив, яким просить в задоволенні позову відмовити, оскільки до повноважень Казначейства не належить представництво Держави Україна в судах. Крім того, Казначейство не завдавало позивачу жодної моральної шкоди. При цьому, позовна заява не містить посилань, обґрунтування завдання шкоди чи судового рішення, яке набрало б законної сили щодо бездіяльності та/або неправомірних дій Казначейства. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди. Також, жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Крім того, 06.02.2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивач просить визнати, що Головне управління Національної поліції в Одеській області завдало йому моральну шкоду у сумі 500000 грн. та зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 500000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з наказу № 1869 о/с Начальника ГУ Національної поліції в Одеській області від 30.11.2022 року підполковника поліції його старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Одеській області було звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII за станом здоров`я (через хворобу) з 01 грудня 2022 року.

При остаточному розрахунку під час звільнення, ним було виявлено що Головне управління Національної поліції в Одеській області не нарахувало та не виплатило компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів. Добровільно нарахувати та виплатити вказану грошову компенсацію Головне управління відмовилося, посилаючись на те, що вони повинні компенсувати лише останній рік знаходження поліцейського на службі.

Позивач зазначає, що 06.03.2023 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управляння Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на його користь грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки.

16.05.2023 року Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/4529/23 було ухвалено рішення про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області та зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Головне управління розрахувалося з позивачем лише тоді коли після його апеляційної скарги рішення суду набрало законної сили та ним був поданий виконавчий лист до виконавчої служби.

Виходячи з вищевикладеного вважає, що Головне управління Національної поліції в Одеській області нехтує трудовим законодавством та не притримується у своїй діяльності принципів верховенства права та законності. На думку позивача Головне управління, грубо порушуючи норми трудового законодавства України погоджується виконувати їх лише за рішенням суду та у виконавчому проваджені.

Позивач вказує, що в свою чергу Головне управляння за час несення ним служби у складі Національної поліції, згідно листа від 13.09.2023 року № 9/В-1687, притягувало його вісім разів до дисциплінарної відповідальності вимагаючи стовідсоткового дотримання законності та дисципліни при виконанні службових обов`язків.

Також позивач зазначає, що вказані дії ГУНП в Одеській області призвели до погіршення його стану здоров`я через моральні страждання, у нього постійні думки, що, пропрацювавши у поліції більш ніж 29 років, отримавши статус «Ветерана поліції», він стикнувся з нехтуванням своїх трудових прав, з відношенням до себе як «відпрацьованого» та непотрібного матеріалу та відмови з боку ГУНП в Одеській області добровільно виправити порушення законності, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладах охорони здоров`я. При цьому ГУНП в Одеській області притягувало його до дисциплінарної відповідальності хизуючись тим, що притримуються верховенства права, розсилаючи накази про покарання по інших підрозділах, де працюють його знайомі колеги які телефонували та намагалися його заспокоїти.

У позовній заяві позивач зазначає, що після звільнення у 2023 році із-за погіршення стану здоров`я та загострення на фоні постійних хвилювань він знаходився на лікуванні та обстежені у наступних медичних закладах:

-з 16.01.2023 року по 23.01.2023 року знаходився на лікуванні та консультації в стаціонарному відділені психіатричної допомоги та реабілітації нервової та опорно рухової системи КП «ООМЦПЗ» зі скаргами на підвищену втомленість, запаморочення, похитування при пересуванні, поганий сон, роздратованість, зниження пам`яті.

-з 25.04.2023 року по 10.05.2023 року знаходився в стаціонарному відділені реабілітації КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на головний біль, шум вухах, порушення слуху, координації рухів, слабкість, нудота, біль в шийному відділені хребта, біль в кінцівках, підвищений АТ, запаморочення.

-з 13.10.2023 року по 23.10.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному терапевтичному відділенні КНП «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» зі скаргами на гіпертонічний криз.

-з 15.11.2023 року по 27.11.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному відділені неврології КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на постійний ниючій, розпираючий, іноді пульсуючий головний біль, що супроводжується нудотою та блюванням, виразною загальною слабкістю, періодичним нападом запаморочення під час зміни положення тіла та хиткість ходи, швидка втомлюваність, дратівливість, порушення пам`яті, поганий сон.

Завдану йому шкоду він оцінює в розмірі 500000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 року вищевказана справа була розподілена судді Гниличенко М.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 28.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

01.03.2024 року на адресу Київського районного суду м. Одеси надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач також просив про залучення до участі у справі другого відповідача Головне управління Державної Казначейської служби України в Одеській області.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 04.03.2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі співвідповідача було задоволено. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №947/4913/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди. Призначено судове засідання.

У цивільній справі №947/4913/24, від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив, яким просить в задоволенні позову відмовити, оскільки до повноважень Казначейства не належить представництво Держави Україна в судах. Крім того, Казначейство не завдавало позивачу жодної моральної шкоди. При цьому, позовна заява не містить посилань, обґрунтування завдання шкоди чи судового рішення, яке набрало б законної сили щодо бездіяльності та/або неправомірних дій Казначейства. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди. Також, жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Також, 27.03.2024 року у цивільній справі №947/4913/24, від представника відповідача надійшов відзив, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити, зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Зазначає, що починаючи з 2013 року позивач ОСОБА_1 після отримання черепно-мозкової травми страждав її наслідками, тобто в період до травня 2023 року у останнього були наявні захворювання, які потребували лікування та мали певний хронічний характер. Щодо захворювань, які додалися у нього після початку розгляду справи про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме остеохондроз шийного відділу хребта, слід зазначити, що вказана хвороба з`являється в результаті дегенеративо-дистрофічних порушень. Провокативними факторами до патології є малорухливий спосіб життя, неправильна постава, порушений режим харчування та інші причини. З огляду на викладене зазначена хвороба ніяким чином не може бути пов`язана з подачею позову. Також сама по собі необхідність медичного спостереження не свідчить про те, що вказані спостереження викликані захворюваннями, які виникли у зв`язку з необхідністю оскарження бездіяльності Головного управління. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не наведено розрахунку моральної шкоди. При цьому, позивачем не доведено причино-наслідкового зв`язку між діями ГУНП в Одеській області і тяжкими фізичними та моральними стражданнями на які посилається позивач. Позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, позивач проходив медичне обстеження, стаціонарне лікування та реабілітацію не через погіршення здоров`я, а через те, що був заінтересований у тому, щоб встановити, а потім продовжити строк інвалідності для отримання пільг, що передбачені законодавством для даної категорії громадян (інвалідів).

27.03.2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Рудь Вікторії Вікторівни до канцелярії суду надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження вищезазначених цивільних справ.

При цьому, представником відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Рудь Вікторією Вікторівною було надано копію ухвали судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 04.03.2024 року про відкриття провадження у цивільній справі №947/4913/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

Сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 09.04.2024 року не з`явились.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Рудь Вікторії Вікторівни про об`єднання цивільних справ було задоволено. Об`єднано цивільну справу № 947/27/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, та цивільну справу № 947/4913/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, ухвалено розглядати їх в одному провадженні, присвоєно об`єднаній цивільній справі № 947/27/24.

18.04.2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Рудь Вікторії Вікторівни надійшли додаткові пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судове засідання 04.07.2024 року позивач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте 22.05.2024 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 04.07.2024 року представник відповідача не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, проте 04.07.2024 року надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 11.02.2019 по 29.11.2022. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період 2019 -2022 рік за 286 нічних змін, з урахуванням часткової сплати у червні 2021 року за службу у нічній час у сумі 766, 86 грн., у серпні 2021 у сумі 109,38 грн.; у жовтні 2021 року у сумі 770,15 грн., у лютому 2022 у сумі 397,31 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

На підставі вказаного вище рішення 07.07.2023 року було видано виконавчі листи.

Згідно постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою Василем Ігоровичем, 04.08.2023 року було відкрито виконавче провадження №72443031.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Відповідно до Інформації Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області №9/В-1687 від 13.09.2023 року, повідомлено про неодноразове притягнення (8 разів) ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в період з 07.11.2015 року по 01.12.2022 рік.

Згідно медичної карти №161/1/101 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІ групи, з 16.01.2023 року по 23.01.2023 року , знаходився на лікуванні та консультації в стаціонарному відділені психіатричної допомоги та реабілітації нервової та опорно рухової системи КП «ООМЦПЗ» зі скаргами на підвищену втомленість, запаморочення, похитування при пересуванні, поганий сон, роздратованість, зниження пам`яті.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого відділення медичної реабілітації №2856 від 25.05.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІ групи, з 25.04.2023 року по 10.05.2023 року знаходився в стаціонарному відділені реабілітації КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на головний біль, шум вухах, порушення слуху, координації рухів, слабкість, нудота, біль в шийному відділені хребта, біль в кінцівках, підвищений АТ, запаморочення.

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2642/1447, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.10.2023 року по 23.10.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному терапевтичному відділенні КНП «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» зі скаргами на гіпертонічний криз.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8387, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІ групи, з 15.11.2023 року по 27.11.2023 року знаходився на лікуванні в стаціонарному відділені неврології КНП «Б-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» зі скаргами на постійний ниючій, розпираючий, іноді пульсуючий головний біль, що супроводжується нудотою та блюванням, виразною загальною слабкістю, періодичним нападом запаморочення під час зміни положення тіла та хиткість ходи, швидка втомлюваність, дратівливість, порушення пам`яті, поганий сон.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Способами захисту цих цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів влади, наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Таким чином, незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу влади на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу влади та отриманою нею шкодою.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Таким чином, сам по собі факт визнання рішеннями Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року та 16.05.2023 року, які набрали законної сили, у справах № 420/4530/23, №420/4529/23, протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 11.02.2019 по 29.11.2022, а також визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів,не свідчить про завдання особі негативних емоцій.

Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд не вважає, що встановлення обставин порушення прав позивача Головним управлінням Національної поліції в Одеській області щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 11.02.2019 по 29.11.2022, а також щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів, могло вплинути на стан здоров`я позивача, на його нормальний спосіб життя, і за цих обставин ним не доведено причинно-наслідковий зв`язок.

Зниження та нестійкість настрою, нервозність та дратівливість відносяться до психоемоційного стану людини, та пов`язується виключно з її темпераментом та притаманними рисами її характеру, але у випадку тимчасово виниклого розладу, позивач повинен довести у відповідності до статті 81 ЦПК України, що такий розлад у нього виник тимчасово та пов`язаний виключно з неправомірними діями Головного управління Національної поліції в Одеській області. Але таких доказів до суду позивачем не надано.

Позивачем не доведено, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати йому грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 11.02.2019 по 29.11.2022, та щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів, було здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані та стані його здоров`я.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд вважає доведеним, що бездіяльність відповідача, могли викликати у позивача певні негативні емоції, проте, оцінюючи мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки та стан здоров`я позивача, приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, погіршення стану здоров`я, які заподіюють моральну шкоду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №752/17832/14-ц у постанові від 15.12.2020 (п. 90).

Крім того, позивач у кожному позові просить зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області відшкодувати йому моральну шкоду у сумі по 500000,00 грн.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області вчинити певні дії, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15.

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 звернувшись з позовною вимогою про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області вчинити певні дії, обрав не ефективний спосіб захисту.

Суд вважає, що належним та ефективним способом захисту був би позов про стягнення коштів.

Враховуючи вказане, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про про зобов`язання відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.