Справа № 212/6795/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Голуб О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник позивача Севостьянова І.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров`ю, у розмірі 1 500 000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 працював з 14.03.2000 року по 18.01.2022 рік машиністом бурової установки на дільниці № 22 шахти «Тернівська» (імені Леніна) ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», позивач в підземних умовах шахти керував буровими верстатами при бурінні та розширенні глибоких свердловин, виконував бурові роботи та роботи з попередження і ліквідації кривизни, аварій та ускладнення у свердловинах, нарощував штанги та вилучав їх зі свердловин, чистив та промивав свердловини.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та аерозолів фіброгенної дії (з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70%) в повітрі робочої зони, рівнів шуму та вібрації локальної, які перевищували нормативні.

За час роботи ОСОБА_1 отримав професійне захворювання, яке було встановлено Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини»: Медичний висновок лікарсько-експертної комісії (ЛЕК) спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05.03.2024 р. № 356. Відповідно до висновку у позивача встановлено такі захворювання: сидеросилікоз другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з парі артрозами колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); вібраційну хворобу першої-другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом з пері артрозами ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), з трофічними порушеннями на кистях; хронічну двобічну сенсоневральну (нейросенсорну) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової. Захворювання професійні (05.03.2024)

Представник позивача зазначає, що порушення відповідачем норм законодавства, призвело до того, що позивач втратив 65% працездатності (дата переогляду 10.06.2026 р.) та отримав третю групу інвалідності (дата переогляду 10.06.2026 р.). За висновком МСЕК ВІД 20.06.2024 р. позивачу була встановлена третя група інвалідності (первинно) , втрата професійної працездатності в розмірі 65%, з яких: 30% по радикулопатії, 15% по вібраційній хворобі, 15% по сидеросилікозу, 5% по туговухості з 10 червня 2024 р. до 01 липня 2026 р.

Відповідно до позову у зв`язку з професійним захворюванням змінився спосіб життя позивача та його якість, що завдає йому моральних страждань. Позивач змушений постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, що підтверджується медичними документами, оригінали яких знаходяться у позивача. Позивач відчуває себе немічним та безпорадним: його турбує виражена задишка при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання за типом задухи, частіше приступоподібний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння, рідше сухий кашель, біль у грудях та між лопатковій ділянці, головний біль, загальна слабкість, підвищена втома, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу по задньо-боковій поверхні стегна та гомілки, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобів, біль та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, судоми пальців рук, погіршення розбірливості мови, зниження слуху на обидва вуха, постійний шум у вухах. Це дуже заважає спілкуванню з оточуючими, завдає позивачу психологічної травми. Всі ці обставини дуже ускладнюють життя позивача.

Виходячи з обставин, викладених в позові та наданих доказів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності у розмірі 65%, та визнання його особою з інвалідністю третьої групи , позивач вважає, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнуто з відповідач на його користь має становити 1 500 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 19 липня 2024 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, представник відповідача не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами та вважає, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди саме діями відповідача. Окрім цього, на думку представника відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебував у трудових відносинах з АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» з 14.03.2000 року до 18.01.2022, машиністом бурової установки на дільниці № 22 шахти «Тернівська» (імені Леніна) за професією в підземних умовах шахти керував буровими верстатами при бурінні та розширенні глибоких свердловин, виконував бурові роботи та роботи з попередження і ліквідації кривизни, аварій та ускладнення у свердловинах, нарощував штанги та вилучав їх зі свердловин, чистив та промивав свердловини, при цьому відповідач неодноразово змінював свої назви (ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», АТ«КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ»), що підтверджується що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1999 року .

Відповідно до медичного висновку ЛЕК ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» від 05 березня 2024 року, протокол № 356 у ОСОБА_1 були встановлені такі професійні захворювання:. сидеросилікоз другої стадії (r/q, 2/2, ax, em, bu), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з парі артрозами колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом з пері артрозами ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), з трофічними порушеннями на кистях; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової. Захворювання професійні ( 05.03.2024).

Відповідно до пункту 18 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання (отруєння) від 08.04.2024 року встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача є: пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,95 разів (3,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно наказу МОЗ України «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» від 14.07.2020 № 1956.; важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 15 кг і складала 45 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 40% зміни при нормі 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 30?) 110 разів за зміну, при нормі 51-100 разів; згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248.; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 5,8-8,6 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 81,8-84,6 дБ при ГДР 76 дБ.

Пунктом 20 вищевказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 21 року 10 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників та структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Згідно з медичним висновком лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державна установа «Український науково- дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 05.03.2024 року протокол № 356 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив стаж роботи в шкідливих умовах( з урахуванням санітарно-гігієнічної характеристики умов праці) 21 рік 10 місяців, а саме підземним машиністом бурової установки на ш. Тернівська АТ «КЗРК».

При цьому, причиною виникнення хронічних професійних захворювань (отруєння) стало підпадання під вплив: пилу 3.9 мг/м3 ( при ГДК =2.0 мг/м3, 92% зміни, кл. 3.1), шуму 104.8 дбА ( при = 80 дбА, кл. 3.3.),мікроклімату температура +24,3, +25,4 ( при нормі +15,+26), вологість 98,8% ( при нормі 65% кл.3.1), локальної вібрації 84.6 дб ( при ГДР 76 дб, кл. 3.1), важкості праці кл. 3.2, маса вантажу 45 кг ( при нормі до 30 кг кл. 3.2.), робоча поза незручна 40% зміни ( кл. 3.1), нахили 110 ( при нормі 51-100 кл. 3.1.), робоча поза незручна 50.4% зміни.

Внаслідок зазначеного вище захворювання позивачу ОСОБА_1 ,після проходження огляду медико-соціальною експертною комісією було встановлено 65% (30% радикулопатія, 15% вібраційна хвороба, 15% сидеросилікоз, 5% туговухість) втрати працездатності, та третьої групи інвалідності безстроково, що підтверджую довідками МСЕК серії 12 ААА №144488 від 20.06.2024.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач неодноразово звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами та виписками з медичної карти.

Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, згідно норм діючого законодавства, для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що, відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 встановлено втрата професійної працездатності 65 % та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе належним чином, вимушений постійно проходити курси лікування, вести звичний йому спосіб життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 240 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.

Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю.

На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в розмірі 2 400,00 гривень.

Керуючись ст. ст.153,237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст.3,12,81,141,263,265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Стягнути з акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 240 000,00 (двісті сорок тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в розмірі 2 400,00 (дві чотириста) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК Ук раїни, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне Товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А.

Повне судове рішення складено та підписано 12 серпня 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт