Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1136/22 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/1136/22 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання нечинним рішення, визнання недійсними ордерів на жилі приміщення і виселення без надання іншого жилого приміщення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 22 травня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Анциборенко Н.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконкому Житомирської міської ради, Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просить: визнати нечинним рішення виконкому Житомирської міської ради від 25 січня 2022 року №77 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» щодо розподілу та надання жилої площі»; визнати недійсними ордери на жилі приміщення видані відповідно рішення виконкому Житомирської міської ради від 25 січня 2022 року №77, а саме: ордер на ім`я ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ; ордер на ім`я ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; виселити без надання іншого жилого приміщення: ОСОБА_3 та членів його сім`ї із квартири АДРЕСА_3 ; ОСОБА_2 та членів її сім`ї із квартири АДРЕСА_4 .

Позов аргументований тим, що він перебуває на черзі на поліпшення житлових умов в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань №8», де проходив службу. Голова та члени житлової комісії ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» є зацікавленими особами та з метою самостійного отримання житла неодноразово знімали його та інших черговиків із черги осіб, які претендують на отримання житла. У серпні 2017 року та серпні 2019 року його поновлено в черзі на отримання житла. Крім того, при розподілі квартир між черговиками житлово-побутовою комісією ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» та громадською комісією з житлових питань при Житомирському міськвиконкомі допущені явні порушення законодавства України. Зокрема житлово-побутовою комісією допущено порушення в частині визначення порядку черговості осіб, які мають право на отримання житла. З огляду на зазначене, було запропоновано провести повторний перерозподіл квартир між черговиками, в тому числі і ним в суворій відповідності до вимог Житлового кодексу Української РСР та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Однак вказані вимоги були проігноровані і ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» повторно звернулася до міськвиконкому для затвердження списків осіб, яким незаконно виділено житло. Зокрема, у таких списках незаконно та з порушенням черги вказано відомості про ОСОБА_3 (номер в списку першочергових осіб - 81) і ОСОБА_2 (номер в загальному списку - 97). 25 січня 2022 року відбулося позачергове засідання Житомирського міськвиконкому, на якому було ухвалено рішення №77 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» щодо розподілу та надання жилої площі». На підставі вказаного вище рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано ордери на житлові приміщення. Переконаний у тому, що за таким перебігом обставин його конституційні права порушені, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, якою попросив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконкому Житомирської міської ради від 25 січня 2022 року №77 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» щодо розподілу та надання жилої площі», до вступу рішення у цій справі в законну силу.

Заява обґрунтована тим, що надання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та іншим особам житлових приміщень без додержання порядку черговості суперечить чинному законодавству і порушує права позивача та інших осіб, які фактично поновити буде неможливо, а тому виконання згаданого вище рішення виконкому Житомирської міської ради слід зупинити. Окремо ОСОБА_1 наголошено на тому, що не задоволення заяви призведе до непоправного порушення його прав.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22 травня 2023 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що ухвала суду є немотивованою з огляду на те, що судом не з`ясовано факт того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини третьої ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Упродовж шести років він неодноразово подавав до суду заяви про забезпечення позову, частина яких була задоволена судами, але ухвали скасовувалися апеляційним судом, що призвело до вкрай негативних наслідків. Незважаючи на те, що в діях посадових осіб УВП №8 убачаються ознаки злочину, передбаченого ст.382 КК України, а також те, що УВП № НОМЕР_1 не поновили в черзі незаконно знятих із черги квартирного обліку громадян, не виконали рішення громадської комісії з житлових питань міськвиконкому щодо проведення розподілу житла в суворій відповідності до вимог житлового законодавства, порушуючи житлові права черговиків, виконком Житомирської міської ради виніс незаконне рішення від 17 квітня 2019 року №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи виконання покарань №8» щодо розподілу житла між черговиками установи». Суд першої інстанції усунувся від формулювання в тексті ухвали її мотивувальної частини, внаслідок чого виникають сумніви в її обґрунтованості. Невмотивованість ухвали залишає нез`ясованим факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначена ж обставина, згідно з частиною третьою ст.153 ЦПК України, є фактичною умовою для застосування заходів забезпечення позову. Відсутність такої умови перешкоджає застосуванню заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свою позицію ґрунтує на тому, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову. Доказів наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем надано не було, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Державна установа «Житомирська установа виконання покарань №8» у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 не доведено наявності обставин, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі, а тому підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає. У справі №296/4232/19 до виконкому Житомирської міської ради були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення виконкому Житомирської міської ради щодо розподілу житла між черговиками установи до набрання рішенням суду законної сили, але в подальшому вказана ухвала скасована судом апеляційної інстанції. Враховуючи те, що доказів наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем надано не було, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Виконавчий комітет Житомирської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 25 січня 2022 року №77 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» щодо розподілу та надання жилої площі» затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» від 29 листопада 2016 року (протокол №5, зі змінами та доповненнями), в частині затвердження пунктів №39, №48 щодо розподілу та надання жилої площі ОСОБА_3 , який перебуває на квартирному обліку в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» у списку першочергового отримання житла, та ОСОБА_2 , яка перебуває на квартирному обліку в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» у загальній черзі, згідно з наданими списками. Оскільки ОСОБА_1 не наведено мотивів, із яких істотно ускладниться чи буде унеможливлено виконання рішення суду, то відсутні підстави задоволення апеляційної скарги.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положенням частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради Чернюк А.В., представник Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» Іванюк А.М., відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя ст.150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 виснувано що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. За таких обставин, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне застосування видів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести ту обставину, що існує загроза порушення її прав та законних інтересів й що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. При цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд першої інстанції правильно вважав подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в ній не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконкому від 25 січня 2022 року №77 зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду про визнання нечинним рішення виконкому щодо розподілу та надання житла, враховуючи ту обставину, що наразі рішення постійного діючого органу місцевого самоврядування реалізовано та вичерпало свою дію.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.

Скаржник не довів обставини, на які посилався, як на підставу своєї апеляційної скарги. Жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надано.

Із огляду на викладене вище, суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: