ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 283/94/22

провадження № 61-16038св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної

в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року у складі судді Хоменко В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

2. Позов обґрунтований, тим що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 . Шлюб між батьками дитини розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року.

3. 15 травня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . Проте ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Після смерті матері дитина проживає з позивачкою (бабою) та перебуває на її утриманні. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не дбає про неї, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

5. Денис у зв`язку із воєнним станом виїхав за кордон зі своєю тіткою,

з батьком не спілкується, оскільки не бажає цього після того, як той не надав дозвіл на виїзд за кордон, щоб попрощатись з матір`ю, яка тяжко хворіла

і перебувала на лікуванні за межами України.

6. Відповідач матеріально не утримує дитину, а вона не має можливості отримати пенсію онуку у зв`язку зі смертю матері, оскільки батько не позбавлений батьківських прав.

7. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

8. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня

2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року, позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 грудня

2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

9. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши рішення виконавчого комітету Малинської міської ради від 24 листопада 2022 року № 286 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , вказав, що позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження свідомої та винної поведінки відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків відносно сина, який навіть після смерті ОСОБА_4 не цікавився життям дитини та його утриманням, що підтверджує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання сина до його повноліття.

10. Задовольняючи вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , суди також вказали, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання сина.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. 10 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року.

13. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 січня 2024 року, у зв`язку з обранням судді Погрібного С. О. до Великої Палати Верховного Суду, суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.

14. Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які

у січні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

15. Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18, від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17,

від 24 жовтня 2018 року у справі № 761/2855/17, від 16 січня 2019 року

у справі № 465/3694/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 638/16622/17,

від 31 травня 2023 року у справі № 635/5223/20, від 04 березня 2021 року

у справі № 756/6112/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Крім того, вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Вважає, що суди, з`ясувавши обставини справи не в повному обсязі, дійшли помилкового висновку про його злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків.

19. Стверджує, що передбачені законом підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні, а сама по собі наявність заборгованості за аліментами, не відвідування батьківських зборів та відсутність побачень

із сином такими підставами не є, оскільки позбавлення батьківських прав

є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

20. ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, оскільки проживання дитини у сім`ї позивачки не доведено та вона не є піклувальником дитини.

21. На час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилось 15 років, проте суди не заслухали його думку з приводу позбавлення батьківських прав.

22. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди, не дослідили належним чином обставини справи та не врахували, що мати дитини за життя перешкоджала його спілкуванню з сином.

23. Висновки судів про те, що він не хоче брати участі у вихованні дитини не підтверджені належними доказами, про зворотне він доводив у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі та у судовому засіданні апеляційного суду, проте судами ці доводи залишені поза увагою.

24. Позбавивши його батьківських прав суди, не вказали яким чином таке рішення позитивно вплине на інтереси ОСОБА_3 , та як відповідає найкращим інтересам дитини.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

25. У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Притульська Л. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу,

в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

26. Вказує, що суди встановили, що в матеріалах справи наявні належні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що свідчить про злісне та умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

27. Відповідач не надав жодних доказів, що хоче брати участь у житті дитини, не довів, що має бажання та можливість надавати сину турботу та матеріальну підтримку.

Фактичні обставини справи встановлені судами

28. Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

29. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня

2013 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 розірвано.

30. Дитина проживала з матір`ю окремо від батька та 15 травня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

31. Згідно з наданою позивачкою довідкою-розрахунком державного виконавця, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами станом на

31 жовтня 2021 року становить 137 083,75 грн.

32. Згідно з наданою відповідачем довідкою-розрахунком державного виконавця, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами станом на

14 лютого 2021 року становить 62 998,18 грн.

33. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

34. ОСОБА_3 , на час звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду, був учнем школи І-ІІІ ступенів № 219 м. Києва та проживав із бабою

у смт. Гранітне Житомирської області.

35. Згідно зі шкільними характеристиками наданими у 2020-2021 роках, Денис характеризується позитивно, однак його батько із вчителями не спілкувався, навчанням сина не цікавився, батьківські збори не відвідував.

36. Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради від 24 листопада 2022 року № 286, визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

37. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

38. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

39. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

40. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

41. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України

«Про охорону дитинства»).

42. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

43. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

44. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

45. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

46. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

47. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

48. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину

з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

49. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду

з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

50. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків

з виховання та утримання дитини, оскільки не піклується про фізичний

і духовний розвиток свого сина, не спілкується з дитиною, не дбає про неї, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

51. Отже правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

52. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

53. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини

і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

54. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року

у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

55. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

56. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків

(див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18,

від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року

у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17,

від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).

57. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

58. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

59. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду

від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року

у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року

у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

60. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

61. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі

№ 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються

з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

62. Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він

є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду

від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22)

63. У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суди попередніх інстанцій позбавивши ОСОБА_2 батьківських прав, вказали, що свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків щодо сина, відповідач своєю поведінкою підтвердив, що змінити її у кращий бік неможливо, а дитина не бажає спілкування з відповідачем як з батьком.

64. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

65. Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

66. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

67. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

68. Позивачка на підтвердження наявності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 надала шкільні характеристики

ОСОБА_3 , акт складений депутатом Малинської міської ради зі слів сусідів та довідку державного виконавця про наявність у відповідача заборгованості за аліментами.

69. Під час розгляду справи в суді першої інстанції органом опіки та піклування надано висновок від 24 листопада 2022 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .

70. Суди попередніх інстанцій вважали надані позивачкою докази достатніми для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України.

71. Проте колегія суддів вважає такі висновки передчасними та недостатньо обґрунтованими.

72. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до приватного і сімейного життя.

73. Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

74. Схожі зі статтею 171 СК України положення, закріплені і у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

75. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (дія якої, відповідно до Закону України від 03 серпня 2006 року № 69-V, поширюється зокрема на розгляд судами справ що стосуються позбавлення батьківських прав) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган:

a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення

в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності;

b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи

в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки;

c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

76. Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 225/2468/21 звертав увагу, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав, до основних із яких належить право, із досягненням відповідного рівня соціального та особистісного розвитку (достатнього рівня розуміння), вільно висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя, та право бути почутою будь-яким органом чи особою, уповноваженою на вирішення цих питань.

77. Питання позбавлення батьківських прав є винятковим як для дитини, так і для її батьків, а тим більше у розглядуваній справі, за обставин якої матір дитини померла, а відповідач залишається єдиним із батьків.

78. ОСОБА_3 на час вирішення справи судами попередніх інстанцій досяг 15 річного віку та, відповідно, мав право висловити свою думку щодо питання позбавлення батьківських прав відповідача.

79. З огляду на важливість порушеного питання про позбавлення батьківських прав, вочевидь суди мали упевнитися, що ОСОБА_3 отримав всю необхідну інформацію, яка стосується питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та надати дитині можливість висловити свою думку.

80. Натомість неповнолітній ОСОБА_3 не був заслуханий ні органом опіки та піклування при наданні висновку від 24 листопада 2022 року, ні судами при ухваленні оскаржуваних рішень.

81. Наявні в матеріалах справи, надані представником позивачки апеляційному суду скріншоти повідомлень у месенджері від абонента «Денічка» не ідентифікують особу, яка їх склала та не свідчать про належне виконання вищенаведених положень статті 171 СК України, статті 12 Конвенції про права дитини та статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей.

82. Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору про позбавлення батьківських прав судами встановлені не

в повній мірі, а встановлення обставин справи і вирішення питання про оцінку доказів, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд частково погоджується із доводами касаційної скарги про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду в частині вирішення вимог про позбавлення батьківських прав, направивши справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

83. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

84. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

85. Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно виправити вказані недоліки заслухавши думку дитини, переконавшись що вона до цього отримала всю необхідну інформацію про справу. Крім того враховуючи тривалий час, який минув після подання позову необхідно встановити, яким чином наразі складаються стосунки між батьком та сином, більш детально з`ясувати коли припинилося спілкування ОСОБА_2 із дитиною, які дії вживав відповідач для виправлення ситуації з відсутністю належної участі

у вихованні сина та чи є можливість виправити таку ситуацію.

86. Щодо вирішення судами питання про стягнення аліментів із

ОСОБА_2 на утримання сина, то Верховний Суд загалом погоджується із висновками судів в цій частині, оскільки передбачений статтею 180 СК України обов`язок батьків утримувати свою дитину є безумовним,

а відповідач як на момент подання позову, так і на час ухвалення рішення судом першої інстанції проживав окремо від сина та, вочевидь, дитина не перебувала на його утриманні.

87. Водночас, з огляду на вік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1,

а також те, що після подання розглядуваного позову і повномасштабного військового вторгнення росії, він виїхав за межі України та відповідно не проживає за місцем реєстрації ОСОБА_1 у смт. Гранітне Житомирської області, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржені судові рішення в частині стягнення аліментів, передбачивши, що такі аліменти мають стягуватись із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року

в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції

в наступній редакції:

«Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 13 січня 2008 року аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із 30 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти перераховувати на особистий рахунок ОСОБА_3 , відкритий в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович