ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/328/24 Справа 705/4443/21 Категорія: 310000000 Головуючий по 1 інстанції Гудзенко В.Л. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Степаненко Олександр Михайлович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Верещак Павло Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Степаненка Олександра Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 695.

Протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Однією сім`єю з відповідачем не проживають вже більше трьох місяців, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Тому вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Крім того, зазначила, що на час укладання шлюбу відповідач мав лише квартиру в смт. Цибулів, Монастирищенського району Черкаської області, яку він залишив своїм дітям та автомобіль марки ВАЗ.

З метою забезпечення зайнятості відповідача, позивач в грудні 2009 року за 15 000 доларів США продала легковий автомобіль Skoda Octavia 2007 року випуску та придбала вантажний автомобіль, який відповідач використовував для здійснення підприємницької діяльності.

За час подружнього життя в результаті спільної підприємницької діяльності, а саме 03 липня 2016 року, сторонами було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яку було зареєстровано за відповідачем.

Крім того, за час подружнього життя сторонами було придбано та зареєстровано за відповідачем автомобільну техніку: 07 лютого 2018 року - легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; 20 жовтня 2018 року - вантажний автомобіль MAN TGA 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; 05 квітня 2013 року - напівпричіп-платформу KOGEL 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; 05 березня 2014 року - вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ; 15 травня 2020 року - вантажний автомобіль MAN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

Також у фактичній власності відповідача перебувала така автомобільна техніка (позивачу невідомо за ким техніка зареєстрована): вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ; напівпричіп-платформу SCHMITZ SPR 27, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_7 .

11 червня 2021 року ними було придбано легковий автомобіль JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 , який було зареєстровано за позивачем.

При здійсненні підприємницької діяльності відповідач коштів в сім`ю не приносив, пояснюючи це тим, що йому потрібно виплачувати заробітну плату найманим працівникам, купувати запчастини та паливо-мастильні матеріали. Маючи повну довіру до відповідача, вона не вимагала жодних звітів про результати його підприємницької діяльності. Користуючись довірою позивача відповідач купував вантажні автомобілі та напівпричепи, які реєстрував на себе та своїх родичів.

Також, позивачу стало відомо, що без її на те згоди, в 2019 році відповідачем було «переоформлено» вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM державний номер НОМЕР_6 на свого сина від іншого шлюбу, ОСОБА_2 . Крім того, позивач дізналася про те, що на 21 вересня 2021 року була призначена угода з переоформлення вантажного автомобіля MAN TGA, державний номер НОМЕР_5 на іншу особу, ймовірно на чоловіка доньки відповідача від іншого шлюбу.

Таким чином, відповідач, без її згоди відчужує на користь третіх осіб їхнє спільне майно, яке набуте під час шлюбу і в розумінні ч. 2 статті 60 СК України є спільною сумісною власністю, чим порушує її майнові права на таке майно.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила суд:

розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем;

виділити у власність ОСОБА_1 наступне майно:

однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 530 000 грн.;

легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 268 200 грн.;

легковий автомобіль JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 , вартістю 318 000 грн;

вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , вартістю 429 300 грн..

Виділити у власність ОСОБА_2 наступне майно:

вантажний автомобіль MAN TGA 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 389 550 грн.;

напівпричіп-платформу KOGEL 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 201 400 грн.;

спеціалізований напівпричіп рефрижератор CHEREAU 1997 року випуску державний номер НОМЕР_9 , вартістю 318 000 грн.;

спеціалізований напівпричіп рефрижератор SCHMITZ 1999 року випуску державний номер НОМЕР_10 , вартістю 278 250 грн.;

вантажний автомобіль MAN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , вартістю 405 450 грн..

Зобов`язати ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 грошову суму, яка перевищує вартість майна, що залишається у власності відповідача над вартістю майна, яке передається у власність позивача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 листопада 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 695.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Арешт накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи судом було встановлено, що причини для розірвання шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині поділу майна подружжя, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що суду не було надано доказів вартості спірного майна, в тому числі ні визначеної за погодженням між подружжям, ні виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи, що може суттєво вплинути на розмір компенсації другому з подружжя в разі поділу майна. Клопотань про призначення відповідної судової експертизи сторони не заявляли.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Степаненка О.М. оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Степаненко О.М. просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити у власність ОСОБА_1 :

однокімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

легковий автомобіль JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 .

Виділити у власність ОСОБА_2 наступне майно:

вантажний автомобіль MAN TGA 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

напівпричіп-платформу KOGEL 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

спеціалізований напівпричіп рефрижератор CHEREAU 1997 року випуску державний номер НОМЕР_9 ;

спеціалізований напівпричіп рефрижератор SCHMITZ 1999 року випуску державний номер НОМЕР_10 ;

вантажний автомобіль MAN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені нею судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Позивач визначила вартість майна за середньою ринковою ціною аналогічного майна, натомість відповідачем не було спростовано запропонованої позивачкою вартості майна.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала, що реальна ринкова вартість майна може бути доведена шляхом призначення у справі судової оціночної експертизи, але доцільність та необхідність її проведення буде визначатись з урахуванням позиції відповідача.

При визначенні вартості спірного спільного майна подружжя при його поділі має значення для правильного вирішення спору, але не є визначальною ознакою, оскільки поділ майна в натурі передбачає виділення кожному з подружжя певного конкретно визначеного майна.

Відсутність достовірних доказів реальної ринкової вартості спірного майна є підставою для відмови у присудженні грошової компенсації, але не здійснення поділу майна в натурі.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд відмовляючи в задоволенні вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя допустився порушення норм матеріального та процесуального законодавства, а тому рішення в частині розподілу спільного майна подружжя підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги надуманими і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Позивачем у позовній заяві заявлено приблизну вартість майна, водночас заявлено вимогу про виплату грошової компенсації. Така позовна вимога є некоректною і не містить розрахунку, який позивач зобов`язаний вказати відповідно до вимог статті 175 ЦПК України.

Крім того, без визначення дійсної вартості спільного майна подружжя, неможливо встановити дійсний розмір частки, яку просить виділити позивач.

В апеляційній скарзі не зазначено жодної підстави, передбаченої статтею 376 ЦПК України, які дають підстави для скасування рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами укладено 24 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане повторно 10 травня 2013 року, актовий запис № 695.

З 17 жовтня 2008 року і на момент укладення шлюбу, 24 листопада 2009 року, ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем за КВЕД 77.12 - надання в оренду вантажних автомобілів; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

14 червня 1999 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець і має власний бізнес: два салони краси, що розміщені в нежитлових приміщеннях, які перебувають в її особистій власності та знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21 вересня 2021 року № 275788717, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 3021, посвідчений 23 липня 2016 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Роголь Г.І.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 за ОСОБА_2 05 квітня 2013 року зареєстровано напівпричіп платформа - Е, Kogel SN 24, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_3 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 за ОСОБА_2 07 лютого 2018 року зареєстровано легковий автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 за ОСОБА_2 20 жовтня 2018 року зареєстровано вантажний сідловий тягач MAN TGA 18.350, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_2 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_14 за ОСОБА_2 05 березня 2014 року зареєстровано вантажний сідловий тягач Renault Magnum, 2002 року випуску, д.н. НОМЕР_4 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 за ОСОБА_2 08 лютого 2020 року зареєстровано вантажний сідловий тягач MAN TGA 18.440, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_5 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 за ОСОБА_2 15 травня 2020 року зареєстровано спеціалізований напівпричіп рефрижератор CHEREAU 1997 року випуску державний номер НОМЕР_9 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_17 за ОСОБА_2 28 березня 2019 року зареєстровано спеціалізований напівпричіп рефрижератор SCHMITZ 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_1 11 червня 2021 року зареєстровано легковий автомобіль JEEP RENEGADE, 2017 року виписку, д.н. НОМЕР_8 .

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині поділу майна подружжя, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 12 грудня 2007 року № 11).

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Суд при вирішенні спору врахував, що відповідач не погоджується із визначеною вартістю майна позивачем та варіантом його розподілу та вказав, що позивач жодних доказів про ринкову вартість майна станом на дату подачі позову до суду не надала, так само, як і не заявила клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення ринкової вартості спільного майна подружжя.

З огляду на відсутність клопотань позивача про призначення експертизи, суд вважав, що позивач не надала належних та допустимих доказів вартості як квартири так і транспортних засобів станом на час розгляду справи. При цьому, суд врахував, що визначена в довільній формі вартість квартири та транспортних засобів позивачем, не відповідає вимогам закону, а відтак, суд не може визначити вартість такої квартири та транспортних засобів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання поділу майна подружжя та стягнення на користь одного із сторін грошової компенсації різниці його вартості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації або з визначенням такої у мінімальному розмірі.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 визначила обсяг майна, набутого за час шлюбу, та визначила вартість такого майна. При цьому зазначила, що пунктом 2 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам не нижче його балансової вартості.

Вартість майна, яке підлягає поділу між подружжям визначалася, виходячи з середньої ринкової ціни на аналогічне майно та визначено позивачем у розмірі 3 156 150 грн. При цьому, в позовній заяві зазначено, що остаточна вартість майна, яке підлягає поділу буде встановлено після проведення судової експертизи.

Під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що клопотання про проведення експертизи не заявлялося і відповідна експертиза не проводилася.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції мотивував свій висновок саме цією обставиною.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач не спростував надані позивачем докази вартості майна у визначений процесуальним законом спосіб, не просив призначити відповідну експертизу, інші докази вартості не надав, тому суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи позовної заяви ОСОБА_3 в цій частині.

Надаючи оцінку доводів сторін у справі щодо предмету позовних вимог, суд апеляційної інстанції встановив, що під час подружнього життя сторони набули у власність наступне майно:

-однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-легковий автомобіль ТОYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

-вантажний автомобіль МАN TGA, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

-напівпричіп-платформу КОGEL, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

-вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

-спеціалізований напівпричіп рефрижератор CHEREAU 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_9 ;

-спеціалізований напівпричіп рефрижератор SCHMITZ 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ;

-вантажний автомобіль МАN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;

-легковий автомобіль JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 .

Дану обставину сторони не заперечили. Відповідач також підтвердив наявність вказаного майна в ході розгляду справи апеляційним судом. Про наявність іншого майна вимог в позовній заяві ОСОБА_3 не заявляла, а зустрічна позовна заява ОСОБА_4 ухвалою суду від 29 листопада 2023 року залишена без розгляду і сторонами не оскаржувалася.

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

За таких обставин, враховуючи, що вищезазначене майно набуте сторонами за час шлюбу, доказів придбання майна за особисті власні кошти та визнання такого майна особистою приватною власністю будь-кого з сторін суду не надано, тому воно визнається судом як спільне сумісне майно.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)).

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої Статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

Враховуючи відсутність у сторін спору згоди із запропонованими варіантами поділу спільного майна (кожна із сторін пропонує свій варіант поділу та не погоджується на пропозицію іншої сторони), суд апеляційної інстанції в такому випадку визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності. При цьому, апеляційний суд враховує наявність в даному випадку підстав для визнання ідеальних часток подружжя у спірному майні без його реального розподілу, визнавши за кожною із сторін по частині спірного (рухомого та нерухомого) майна, що буде відповідати найбільш ефективному вирішенню спору в даному випадку.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає до скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Також, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду в частині поділу майна подружжя здійснює перерозподіл судових витрат у справі.

ОСОБА_3 за подачу позовної заяви в частині поділу майна подружжя сплачено судовий збір в розмірі 6 810 грн., що підтверджується квитанцією № 20 від 12 жовтня 2021 року (а.с. 8 Т.1). За подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила 8 182 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № від 26 грудня 2023 року (а.с. 19 Т.3).

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково, рішення суду в частині вирішення спору про поділ майна подружжя скасовано та вимоги позовної заяви в цій частині задоволено частково, тому відповідно до принципу пропорційності у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 7 496 грн., що становить 50 % від сплаченої позивачем суми судового збору за розгляд справи в частині вирішення спору про поділ майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Степаненка Олександра Михайловича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слідуюче майно:

-однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-легковий автомобіль ТОYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

-вантажний автомобіль МАN TGA, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

-напівпричіп-платформу КОGEL, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

-вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

-спеціалізований напівпричіп рефрижератор CHEREAU 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_9 ;

-спеціалізований напівпричіп рефрижератор SCHMITZ 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ;

-вантажний автомобіль МАN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;

-легковий автомобіль JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

частину легкового автомобіля ТОYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

частину легкового автомобіля JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

частину вантажного автомобіля RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

частину вантажного автомобіля МАN TGA, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

частину напівпричіпа-платформи КОGEL, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

частину спеціалізованого напівпричіпа рефрижератора CHEREAU 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_9 ;

частину спеціалізованого напівпричіпа рефрижератора SCHMITZ 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ;

частину вантажного автомобіля МАN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

частину легкового автомобіля ТОYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

частину легкового автомобіля JEEP RENEGADE 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

частину вантажного автомобіля RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

частину вантажного автомобіля МАN TGA, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

частину напівпричіпа-платформи КОGEL, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

частину спеціалізованого напівпричіпа рефрижератора CHEREAU 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_9 ;

частину спеціалізованого напівпричіпа рефрижератора SCHMITZ 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ;

частину вантажного автомобіля МАN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7 496 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 31 травня 2024 року.

Судді