Провадження № 2/761/7408/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Аббасова Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила скасувати арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, який накладений у кримінальному провадженні №000542 від 23.02.2022 на підставі постанови слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП та скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження квартири, скасувати номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкта нерухомого майна про обтяження: адреса: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та вчинити відповідну реєстраційну дію щодо даного об`єкта нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний об`єкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №000542 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 05 вересня 2022 року було накладено арешт шляхом заборони використання, розпорядження будь-яким чином таким майном та вчинення відповідних реєстраційних дій щодо даного об`єкта нерухомого майна.

В подальшому ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року вказану ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 05 вересня 2022 року скасовано та постановлено: накласти арешт на майно - квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту: 000, яка на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_1 ), із забороною розпорядження цим майном, а також вчинення відповідних реєстраційних дій щодо даного об`єкта нерухомого майна, без заборони права користування цим майном.

Разом з тим позивачка вказує, що оскільки вона є добросовісним набувачем, вказаний арешт позбавляє її права на мирне володіння належним їй майном та суперечить ст.1 Першого протоколу про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову ОСОБА_1 є скасування арешту з належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено в межах кримінального провадження №000542.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До набрання чинності КПК України 2012 року передбачався порядок щодо скасування арешту на майно такий: на підставі постанови слідчого в порядку ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку ст. 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку ст. 234 КПК України 1960 року або судом в порядку виконання вироку в порядку ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 дійшла висновку, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Згідно з частиною першою статті 1 КПК України 2012 року порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених зазначеною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року).

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження не закрито.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19)).

Як вбачається зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, кримінальне провадження №000542 розслідується за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, враховуючи, що арешт на майно накладено в кримінальному провадженні №000542 досудове розслідування у якому триває, суд дійшов висновку, що питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі №289/921/21 (провадження № 61-2269св22), від 07 жовтня 2022 року у справі №755/16129/21 (провадження № 61-6587св22).

При цьому суд звертає увагу позивачки ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.

Таким чином, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №000542 триває, вказана квартира визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим на неї і було накладено арешт, суд приходить до висновку про неможливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 186, 259, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, про скасування арешту майна.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя: Н.В. Аббасова