Справа № 138/8/24
Провадження № 22-ц/801/1057/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуСправа № 138/8/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Матківської М.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року, ухвалене суддею Холодовою Т.Ю., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Могилів-Подільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року, зареєстрованого в реєстрі №396, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» коштів в сумі 4 435 784,03 грн, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору №HMAWGA00007973 від 18 лютого 2008 року в межах виконавчого провадження №67535924, що здійснюється заступником начальника Могилів-Подільського відділу ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Салій Л.А..

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 19 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 396, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору № HMAWGA00007973 від 18 лютого 2008 року передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк».

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок банку у загальному розмірі 87 222 дол. США 15 центів, що за курсом НБУ станом на 18 грудня 2018 року становить 4 432 284,03 грн у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням боржником умов кредитного договору №HMAWGA00007973 від 18 лютого 2008 року: 30 582 дол. США 98 центів заборгованість за кредитом; 20 914 дол. США 01 цент заборгованість за відсотками; 683 дол. США 44 центів комісія; 35 041 дол. США 72 цента пеня. Також стягненню підлягають витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 3 500 грн.

17 листопада 2021 року на виконання вказаного виконавчого документа заступником начальника Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Салій Л.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67535924 по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм законодавства, він не відповідає вимогам закону, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

У даному випадку боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем. Крім того, нотаріусом не встановлено, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Банк не повідомив нотаріуса про наявність рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2015 року у справі №680/242/15-ц, таким чином ввівши в оману щодо відсутності спору щодо суми заборгованості.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 19 лютого 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 396 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору за подання позову у сумі 1 073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк», а також в частині стягнення на користь ОСОБА_1 100 000 грн витрат за надання правничої допомоги та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

У скарзі зазначає, що ОСОБА_1 визнає факт укладення з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору та договору іпотеки, отримання кредитних коштів, часткове виконання зобов`язань за ним та не заперечує проти наявності заборгованості за кредитним договором. Банк не може бути відповідачем у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, передбачені законом. У разі визначення строку дії договору, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у п.п.3.1, 3.3 та 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, передбаченого Кабінетом Міністрів України. Підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 100 000 грн не було, оскільки матеріали справи не містили відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження таких витрат позивачем не було надано детального опису робіт (наданих послуг), акту виконаних робіт, розрахунку вартості послуг. Витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд вважав, що позивачем доведено належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу, які він поніс у зв`язку із розглядом даної справи, в розмірі 100 000 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення вимог позову, однак, не погоджується з розподілом судових витрат, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HMAWGA00007973, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18 лютого 2008 року по 17 лютого 2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 36 440 доларів США на наступні цілі: 30 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 6 440 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с. 43-49 т.1).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є: - квартира загальною площею 28,9 кв. м., яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - квартира загальною площею 39,7 кв. м., яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 355 (а.с. 36-42 т.1).

25 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до згаданого кредитного договору (а.с.55-56 т.1)

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2015 року в цивільній справі №680/242/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 39 104,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року еквівалентно 618 238, 47 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № HMAWGA00007973 від 18 лютого 2008 року станом на 26 січня 2015 року становить 39 104,27 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 30 582,98 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 4 678,82 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 1 818,08 доларів США; штраф (фіксована частина 15,81 доларів США: штраф (процентна складова) 1 861,36 доларів США (а.с. 207-210 т.1).

При зверненні з позовом до суду банк керувався ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга).

Цією ж статтею керувався суд першої інстанції, ухвалюючи згадане рішення.

Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Постановою старшого державного виконавця Новоушицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 20 листопада 2017 року на підставі дубліката виконавчого листа, виданого Новоушицьким районним судом Хмельницької області 14 серпня 2017 року, відкрито виконавче провадження №55192872 (а.с. 196-199 т.1).

19 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 396, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №HMAWGA00007973, посвідченого 18 лютого 2008 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. за реєстровим № 355, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованості за кредитом 30 582,98 доларів США, заборгованості за відсотками 20 914,01 доларів США, комісії 683,44 долари США, пені 35 041,72 долари США, що всього становить 87 222,15 доларів США, що за курсом НБУ на 18 грудня 2018 року становить 4 432 284,03 грн. Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису складають 3 500 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 4 435 784,03 грн (а.с. 27 т.1).

Вказаний виконавчий напис був пред`явлений АТ КБ «ПриватБанк» до виконання. Постановою заступника начальника Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Салій Л.А. від 17 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67535924 за вказаним виконавчим написом нотаріуса (а.с.20-21 т.1).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відтак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

Наявність у ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором №HMAWGA00007973 від 18 лютого 2008 року перед АТ КБ «ПриватБанк» до вчинення оспорюваного виконавчого напису підтверджується рішенням суду в цивільній справі №680/242/15-ц. Розмір зобов`язання за вказаним рішенням становить 39 104,27 доларів США, еквівалент станом на 26 січня 2015 року становив 618 238, 47 грн.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що банк, звернувшись у 2015 році з позовом до суду про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом на дострокове стягнення суми заборгованості.

19 лютого 2019 року приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис №396, яким стягнула з 18 лютого 2008 року по 18 грудня 2018 року заборгованість у безспірному порядку в розмірі 87 222,15 дол. САШ, еквівалент станом на 18 грудня 2018 року становить 4 435 784,03 грн, з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження виникнення заборгованості, яка у двічі більша, ніж стягнута судовим рішенням, належні та допустимі докази не надав, не обґрунтував письмовими доказами на підставі чого виникла така заборгованість після набрання законної сили вказаним судовим рішенням.

Станом на дату вчинення виконавчого напису позичальник, за зобов`язаннями якого було передано в іпотеку належне позивачу майно, мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис.

Таким чином, визначена за твердженням нотаріуса у безспірному порядку заборгованість у виконавчому написі суперечить рішенню суду у справі №680/242/15-ц.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Однак з тексту виконавчого напису та матеріалів справи невідомо, які документи пред`явив стягувач для звернення стягнення на заставне майно відповідно до пункту 1-1 Переліку.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на виконання ухвали суду щодо надання належним чином засвідчених копій виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено, надала відповідь про неможливість надання вказаних документів у зв`язку із знищенням вказаних документів.

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині відсутності безспірності заборгованості не заслуговують на увагу.

АТ КБ «ПритБанк» в апеляційній скарзі зазначає, що банк не є належним відповідачем, оскільки не має права видавати виконавчі листи.

Вказана позиція відхиляється апеляційним судом, оскільки відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18.

Решта доводів апеляційної скарги, які стосується висновків суду щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не впливають на висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати з надання правової (правничої) допомоги в розмірі 100 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви було додано:

- копію ордеру серії АР №1152603 від 08 грудня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Пушкарьовим О.О. у всіх судах України на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 07 грудня 2023 року (а.с. 117 т.1);

- копію договору б/н про надання правової допомоги від 07 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Пушкарьовим О.О. та Бевзуном І.В..

У п.1.1 договору зазначено, що за даною угодою адвокат приймає доручення клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів клієнта в цивільній справі щодо:

- визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором;

- визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №ННМ 821482 від 19 лютого 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

Адвокат надає клієнту наступні послуги: консультування клієнта, ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції, складання (написання) позовної заяви та подача її до суду, складання та подання до суду заяви про забезпечення позову, подання адвокатських запитів до органів ДВС та нотаріату, складання інших нормативно-правових документів (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, вартість послуг складає 200 000 грн та сплачується клієнтом у наступні кроки: 1) 07 грудня 2023 року 50 000 грн; 2) 29 грудня 2023 року 50 000 грн; 3) 25 січня 2024 року 50 000 грн; 4) 25 лютого 2024 року 50 000 грн (а.с.143-146 т.1).

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із вказаного слідує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді першої інстанції, було надано договір про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року.

Доказів щодо обсягу наданих адвокатом Пушкарьовим О.О. послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, ОСОБА_1 не надано.

Умовами договору визначено, що вартість послуг складає 200 000 гривень та сплачується ОСОБА_1 чотирма платежами по 50 000 грн.

При цьому, предметом договору за даною угодою є надання ОСОБА_1 правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів в цивільних справах щодо визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів №ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року та №ННМ 821482 від 19 лютого 2019 року, вчинених приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

Предметом позову у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню одного виконавчого напису - №ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 100 000 грн витрат за надання правничої допомоги.

Однак, у договорі про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року не розмежовано, яка сума винагороди сплачується ОСОБА_1 за кожною окремою справою.

Апеляційний суд усвідомлює, що адвокат надавав послуги клієнту, однак, за відсутності детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених учасниками справи витрат, необхідних для надання правової допомоги, суд позбавлений можливості застосувати для визначення розміру компенсації принципи співмірності, обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідно до умов договору розмір судових витрат за представлення інтересів в даній цивільній справі становить 1/2 частину від зазначеної вартості, тобто 100 000,00 грн, оскільки суперечить змісту цього договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 гривень підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу. У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 137, 141, 364, 367, 376, 381-389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.В. Матківська