Провадження № 2/727/245/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю. О.,

за участі секретаря - Макогон А. А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

за участю представника третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , приватний нотаріус Тумак Андрій Михайлович,

УСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, треті особи, які не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , приватний нотаріус Тумак Андрій Михайлович.

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 червня 2012 року ОСОБА_3 продано ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 про що складений договір купівлі-продажу квартири який зареєстровано в реєстрі за № 2172.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу сторонами досягнуто усіх істотних умов та відповідно яких (п. 1 договору) ОСОБА_6 передано ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_6 кошти в сумі 138000,00 грн. та решту суми 295000,00 грн. мала сплатити не пізніше 05.06.2012 року, що мало бути засвідчено нотаріально посвідченою заявою.

Таким чином, у ОСОБА_4 виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_6 кошти в розмірі 295000,00 грн., що до цього часу не здійснено.

До цього часу відповідач не сплатила позивачу кошти в розмірі 295000,00 грн. чим істотно порушила умови договору купівлі продажу квартири.

Крім того, не виконавши переді ОСОБА_6 свої зобов`язання ОСОБА_4 14.01.2019 року продала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав.

В зв`язку з тим, що оплата за квартиру до цього часу не відбулася то ОСОБА_4 істотно порушила умови договору купівлі продажу квартири які є триваючими, а відтак є підстави для його розірвання.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 752/8287/18 (провадження № 14-330цс19) належним відповідачем у таких справах є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при цьому участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний.

В зв`язку з тим, що на даний час власником 90/100 квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 і відповідно при оскарженні договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 2172 її права можуть зачіпатись.

На підставі викладеного, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 червня 2012 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2172 та укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець).

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

20.12.2023 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/12837/23 та призначила справу до розгляду.

01.01.2024 представником третьої особи ОСОБА_2 надані письмові пояснення. Позивач просить розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за №2172 від 05 червня 2012 року.

З 14 січня 2019 року вона є власником 90/100 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Цей факт позивачем не оспорюється. Тому, в задоволені позову слід відмовити.

Додатково свої пояснення щодо обставин укладення договору від 5 червня 2012 року вона надасть після того, як ознайомиться з відзивом ОСОБА_4 , яка є безпосереднім учасником правовідносин (стороною договору). Тому, просить продовжити строк для надання пояснень.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої позивачем до позовної заяви, ОСОБА_3 у 2019 року знов стала власником 10/100 квартири, яка є предметом договору що оспорюється. Отже, очевидно, що купуючи собі у 2019 році навіть 10 частину квартири, що є предметом договору купівлі-продажу 2012 року позивачка знала, що відповідач ОСОБА_4 повністю виконала зобов`язання за договором 2012 року. Інакше, навіщо позивачці додатково у 2019 році платити кошти за купівлю квартири, яка на думку ОСОБА_7 належить їй, оскільки ОСОБА_4 не розрахувалась.

Оскільки позов заснований на тому, що нібито ОСОБА_4 не сплатила другу частину оплати за квартиру в розмірі 292000 грн. до 05 червня 2012 року, то щодо вимоги про розірвання договору з цих підстав пропущено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки.

Просить суд застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що відповідач не набула всіх прав за договором купівлі-продажу, оскільки не виконала належним чином свої зобов`язання за цим договором, і не дивлячись на це уклала наступний договір, яким відчужила, майно, за яке не розрахувалась.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представлена адвокатом Лопух С.В.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення чи розгляд справи у її відсутність суду не надала.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представлена адвокатом Калинчук Ю.В.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 суду пояснила, що 05 червня 2012 року позивач уклала з відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 4 цього договору, відповідач (покупець) сплатила позивачці (продавцю) 138000 грн до підписання договору, а решта суми - 292000 грн повинна була сплатити до 5 червня 2012 року.

14 січня 2019 року позивач уклала з відповідачем та третьою особою ОСОБА_5 договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 1 цього договору продавець (відповідач) передала у власність позивачки (покупця-1) 10/100 квартири, що є предметом договору, а також відповідач (продавець) передала у власність третьої особи (покупця-2) 90/100 ідеальних часток квартири, що є предметом цього договору. Відповідач (продавець) до підписання договору отримала від позивача (покупця-1) та третьої особи (покупця-2) суму за домовленістю.

30 листопада 2023 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 5 червня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач по сьогодні не сплатила решту суми в розмірі 292000 грн, які відповідно до п.4 договору купівлі-продажу від 5.06.2012 зобов`язалась сплатити до 05.06.2012.

Станом на 25.03.2024 року відповідач не отримувала позовну заяву та не надала свої пояснення по цій справі.

Вважають, що позов є незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Позивач обрала неналежний спосіб захисту.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.1). Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за свої вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладений у п.п. 7.40. - 7.45. постанові від 08.09.2020 р. у справі №916/667/18 (провадження №12-145гс19): «7.40. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

Водночас глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, подавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром та має право розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не судовим рішенням.

Натомість у цій справі покупці отримали товар (частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю), але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права.

Виконання судового рішення про стягнення з покупця майна, одержаного ним за договором, розірваним судом, може бути скаладнішим, ніж виконання судового рішення про стягнення коштів. Зокрема, майно може бути відчуджено третій особі, щодо якої рішення суду про повернення майна від покупця не матиме значення і від якої це майно не можна буде витребовувати в іншому судовому процесі. Натомість застосування способу захисту, встановленого частиною третьою статті 692 ЦК України, призводить до повного поновлення порушеного права продавця.

Отже, у цій справі позивачка, предявивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, обрала неналежний спосіб захисту її права. У звязку із цим судові рішення в цій частині слід скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити».

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №194/342/15-ц.

У постанові від 02.06.2021 року у справі №636/5261/18 (провадження №61-5308св20) Верховний Суд Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту, як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний збоку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар не є ефективним, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Оскільки позивач за договором купівлі-продажу від 5 червня 2012 року передала у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач прийняла у власність квартиру та сплатила ОСОБА_3 кошти в сумі щонайменше 138000 гривень, то цей договір вже частково виконаний з боку позивачки, яка передала товар, і відповідача, який його прийняв, та хоча б частково оплатив.

Крім того, відповідач відчуджила майно третій особі за договором купівлі продажу від 14.01.2019 року. Тому, рішення суду про повернення майна від відповідача (покупця) не матиме значення для третьої особи від якої це майно не можна буде витребувати в іншому судовому процесі.

Натомість, застосування способу захисту встановленого частиною третьою статті 692 ЦК України (оплати товару та сплати процентів), призводить до поновлення порушеного права продавця.

Таким чином, позивачка, пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, обрала неналежний спосіб захисту її права.

Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивачем порушено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 ЦК).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частинами 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідача обов`язок зі сплати 292000 грн. за договором купівлі-продажу квартири настав 5 червня 2012 року (пункт 4 договору), однак із цим позовом позивач звернулась до суду 30 листопада 2023 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, у зв`язку з тим, що відповідач не сплатила позивачці 292000 грн. Тому, просили суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тумак А. М. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність суду не надав.

Вислухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 05.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А. М., за реєстром №2172, продавець ОСОБА_3 передала у власність, а покупець ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу сторони домовились, що продаж квартири, що є предметом цього договору, вчиняється між ними за 430000,00 грн., які покупець зобов`язується сплатити Продавцю в такому порядку:

- грошові кошти в сумі 13800 грн. покупець сплатила продавцю до підписання цього договору,

- решта суми, а саме 292000 грн. має бути сплачено не пізніше 05.06.2012.

Остаточний розрахунок має бути здійснено з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчує нотаріально.

Підписання цього договору продавцем свідчить про підтвердження факту одержання від покупця 13800 грн., як часткової оплати за продаж квартири, що є предметом цього договору.

Відповідно до п. 18 договору купівлі-продажу право власності на квартиру, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №355846529 від 24.11.2023 нерухомість за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 частка 10/100, спільна часткова на підставі договору купівлі-продажу, від 14.01.2019 №168 посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального кругу Хоменко М. О. і ОСОБА_5 частка 90/100, спільна часткова на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2019 №168 посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального кругу Хоменко М. О..

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо посилань представника третьої особи на застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 ЦК).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частинами 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з договором купівлі-продажу від 05.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А. М., за реєстром №2172, продавець ОСОБА_3 передала у власність, а покупець ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу сторони домовились, що продаж квартири, що є предметом цього договору, вчиняється між ними за 430000,00 грн., які покупець зобов`язується сплатити Продавцю в такому порядку:

- грошові кошти в сумі 13800 грн. покупець сплатила продавцю до підписання цього договору,

- решта суми, а саме 292000 грн. має бути сплачено не пізніше 05.06.2012.

Остаточний розрахунок має бути здійснено з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчує нотаріально.

Підписання цього договору продавцем свідчить про підтвердження факту одержання від покупця 13800 грн., як часткової оплати за продаж квартири, що є предметом цього договору.

Отже, обов`язок відповідача щодо сплати 292000 гривень за договором купівлі-продажу квартири настав 5 червня 2012 року (пункт 4 договору), водночас, позивачка звернулась до суду з позовом 30 листопада 2023 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності до вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, у зв`язку з тим, що відповідач не сплатила позивачці 292000 грн.

Щодо неналежного способу захисту прав, обраного позивачем.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передані покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Відповідно до ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 694 ЦК України з моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Судом встановлено, що згідно з п. 4 договору купівлі-продажу сторони домовились, що продаж квартири, що є предметом цього договору, вчиняється між ними за 430000,00 грн., які покупець зобов`язується сплатити Продавцю в такому порядку:

- грошові кошти в сумі 13800 грн. покупець сплатила продавцю до підписання цього договору,

- решта суми, а саме 292000 грн. має бути сплачено не пізніше 05.06.2012.

Остаточний розрахунок має бути здійснено з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчує нотаріально.

Підписання цього договору продавцем свідчить про підтвердження факту одержання від покупця 13800 грн., як часткової оплати за продаж квартири, що є предметом цього договору.

Відповідно до п. 16 договору купівлі-продажу договір цей містить весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмета цього договору, скасовує та робить недійсними всі інші зобов`язання та пропозиції.

Відповідно до п. 18 договору купівлі-продажу право власності на квартиру, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №355846529 від 24.11.2023 зареєстровано право власності за ОСОБА_4 20.06.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2012 за реєстром №2172.

Судом встановлено, що у покупця ОСОБА_4 виникло право власності на квартиру 20.06.2012, отже обов`язки за договором виконано належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Відповідно до копії вказаного договору купівлі-продажу від 05.06.2012, сторони обумовили власні зобов`язання, зокрема обов`язок продавця: передати квартиру, а обов`язок покупця: сплатити загальну суму за договором.

Отже, умови цього договору не передбачають підстав для розірвання договору взагалі, крім того, з 2012 року позивачем не надано жодних підтверджень невиконання покупцем відповідачем обов`язку щодо сплати суми за договором (листи, претензії, вимоги, не передання покупцю квартири тощо), оскільки відповідач належним чином і спокійно володів, користувався і розпоряджався такою квартирою з 2012 по 2019.

Відповідальність цивільну за такі дії покупець ОСОБА_4 може нести у порядку визначеному законодавством.

Враховуючи все викладене вище, у разі порушення зобов`язання однією стороною, а в даному спорі сторона позивача доводила обов`язок доплати несплачену суму за договором саме відповідачем, друга сторона тобто позивач мала б право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Договором відмова від зобов`язання чи розірвання не визначалась сторонами. Законом ж передбачено право на розірвання договору в судовому порядку одною стороною договору тільки у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, і така зміна є істотною, якщо обставини змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Одночасність умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, також не доведено перед судом. При укладенні договору позивач розраховував на отримання від відповідача визначених сумою коштів за договором купівлі-продажу.

Іншого судом з оцінених доказів кожного зокрема, та в їх сукупності, на які посилались сторони, не встановлено, отже право позивача яке на його переконання порушено відповідачем, у обраний спосіб захисту позивачем розірвання договору, не доведено перед судом.

При розгляді справи судом встановлено, що порушень умов договору купівлі-продажу або норм закону зі сторони покупця, які б могли бути підставою розірвання договору купівлі-продажу, не встановлено.

При цьому, посилаючись на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18, суд вказав, що при неповному розрахунку за договором купівлі-продажу належним способом захисту права є стягнення недоотриманих коштів, а не розірвання договору і повернення придбаної речі.

У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18 (провадження № 61-5308св20) з подібними правовідносинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту, як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що "…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами.

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права".

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підстав викладеного, суд доходить висновку, що позивачка, предявивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, обрала неналежний спосіб захисту її права.

Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підстві викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, строки позовної давності не застосовуються.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 629, 651, 655, 691, 692, 694, 695, 697 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , приватний нотаріус Тумак Андрій Михайлович.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Тумак Андрій Михайлович, місце проживання за адресою: м. Чернівці, вул. Комарова, буд. 23-25, оф. 37, реєстраційний номер невідомо.

Суддя Ю. О. Калмикова