Номер провадження: 22-ц/813/4963/24
Справа № 492/415/18
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року у складі судді Гусєвої Н.Д.,

встановив:

У березні 2018 року, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило суд стягнути заборгованість за кредитним договором на загальну суму 18570,17 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачкою 30 вересня 2008 року був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання Заяви, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав, а відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого у подальшому був збільшений до 8000,00 грн., на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %, розмір яких у подальшому було збільшено до 43,2 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з пролонгацією. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 01 листопада 2011 року у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, яка склала загальну суму 18570,17 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилася від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача.

Останнім рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 7416 гривень 94 копійки, заборгованість за простроченими відсотками 11153 гривні 23 копійки, а всього 18570 гривень 17 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривні 00 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що доказів надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 8000 грн. разом з позовною заявою не було надано. Посилання суду на виписку банку від 31.10.2022 та прийняття її в якості доказу є порушенням положень ч.3 ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Позовна заява не містить жодних зазначень про докази, які Банк не мав можливості надати разом із нею. При поданні до суду 16.11.2022 нових доказів, в тому числі виписки по рахунку, позивач не навів обґрунтування поважності не подання такого документу разом із позовом та не заявив клопотання про прийняття судом таких документів в якості доказів. Поданий разом із позовною заявою розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30.09.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 не містить обов`язкових реквізитів первинного документу, передбачених ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому не є первинним документом і не може бути використаний судом в якості доказів. Враховуючи викладені в Заяві б/н від 30.09.2018 умови, на думку скаржниці, заборгованість її перед банком повинна розраховуватися враховуючи кредитний ліміт в 500 грн.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 відповідно до Заяви та Умов та Правил надання банківських послуг 30 вересня 2008 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач передав кредит відповідачці у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому був збільшений до 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %, розмір яких у подальшому було збільшено до 43,2 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з пролонгацією (а.с. 8, 9, 10-15, 135). Відповідно до вказаної Заяви відповідачка зобов`язалася дотримуватись Умов та Правил надання банківських послуг.

В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 01 листопада 2022 року з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками склала загальну суму 18570,17 грн. (а.с. 103-104, 105-115).

Факт користування відповідачкою ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою від 31 жовтня 2022 року (а.с. 136-143).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судовим розглядом справи встановлено, що акцептуючи пропозицію банку відповідачка своїм підписом у Заяві підтвердила, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору.

Вказаним договором про надання банківських послуг передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами.

Отже, підписавши 30 вересня 2008 року Заяву, ОСОБА_1 погодилася, що підписана вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг, що свідчить про безумовною її згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем та відповідачка зобов`язалася дотримуватись умов та правил надання банківських послуг.

Судом встановлено, що згідно з умовами вказаного договору про надання банківських послуг позичальниця ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у вказаному договорі.

Кредитні кошти ОСОБА_1 отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула.

Доказів на спростування отримання кредиту в сумі 7416,94 грн. відповідачкою та її представником суду не надано, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що доказів надання їй кредиту у розмірі 8000 грн. разом з позовною заявою надано не було. Посилання суду на виписку банку від 31.10.2022 та прийняття її в якості доказу є порушенням положень ч.3 ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. При цьому, позовна заява не містить жодних зазначень про докази, які Банк не мав можливості надати разом із нею, а при поданні до суду 16.11.2022 нових доказів, в тому числі виписки по рахунку, позивач не навів обґрунтування поважності не подання такого документу разом із позовом та не заявив клопотання про прийняття судом таких документів в якості доказів. Враховуючи викладені в Заяві б/н від 30.09.2018 умови, на думку скаржниці, заборгованість її перед банком повинна розраховуватися враховуючи кредитний ліміт в 500 грн.

Проте вказані доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

В той же час, відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 11.01.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по вказаній справі задоволено, поновлено відповідачці ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 05.06.2018, заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 05.06.2018 скасовано і призначено справу до розгляду. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у приміщенні Арцизького районного суду Одеської області (а.с. 72-73).

В подальшому, а саме 10.11.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.09.2008 в розмірі 18570,17 грн. (7416,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11153,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2022 на адресу Арцизького районного суду Одеської області надійшли відповідь на відзив та клопотання від АТ КБ «ПриватБанк», у якому позивач просив суд продовжити процесуальний строк на подання ним до суду відповідей у зв`язку із поширення коронавірусної хвороби на строк дії карантину, встановленого КМУ. До вказаних документів, АТ КБ «ПриватБанк» долучено і виписку по рахунку за договором б/н за період (а.с. 131-146).

Отже, позивачем належним чином дотримано вимоги процесуального законодавства щодо подання доказів.

При цьому судом вірно зауважено, що виписка по картковому рахунку, є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, що відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21.

Посилання відповідачки щодо відсутності доказів на підтвердження видачі кредиту у розмірі 8000,00 грн. спростовуються матеріалами справи, а саме довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з якої чітко вбачається, що кредитний ліміт за картковим рахунком НОМЕР_1 збільшувався з 500,00 грн. до 7420,00 грн. (а.с. 135).

Безпідставними є і посилання ОСОБА_1 про те, що поданий разом із позовною заявою розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30.09.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 не містить обов`язкових реквізитів первинного документу, передбачених ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому не є первинним документом і не може бути використаний судом в якості доказів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до суду 10.11.2022 заяву про зменшення розміру позовних вимог, до якої окрім іншого був долучений і новий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30.09.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , станом на 01.11.2022, якому суд надав належну оцінку, у зв`язку із чим вищевказані доводи скаржниці є безпідставними.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, розглядаючи дану справу, районний суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнення заборгованості, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: