СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-др/759/121/24

ун. № 759/18947/23

22 липня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши у відритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним - залишено без розгляду (а.с. 154).

15 липня 2024 року від відповідача - ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути з позивача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 19 липня 2024 року заяву передано судді Ключнику А.С.

Відповідно до ч. 3 - ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи характер вирішуваного питання, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заяву з доданими до неї документами та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва у 2023 - 2024 році перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

Ухвалою суду від 16.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 61).

У підготовчому судовому засіданні 21.11.2023 року представником позивача - адвокатом Малевською Є.Ю. заявлено клопотання про призначення судової психіатричної експертизи у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2023 року призначено у цивільній справі ун.№759/18947/23 судово-психіатричну експертизу (а.с. 85-86).

23.05.2024 року на адресу суду надійшов висновок експертів (а.с. 119-133).

10.07.2024 року від представника позивача Малевської Є.Ю. надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним - залишено без розгляду (а.с. 154).

15 липня 2024 року від відповідача - ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути з позивача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, залишення позову без розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Разом з тим, ЦПК не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17., від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Під час розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення встановлено, що ним не вказано у заяві на необґрунтованість дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву, в якому виклав свою позицію (незгоду) із заявленими позовними вимогами, проте такі дії відповідача не можуть свідчити про необґрунтованість поданого позивачем позову, адже у відзиві викладається суб`єктивна думка відповідача та його бачення вирішення спору чи повідомлення про відсутність такого із позивачем.

Суд зазначає, що подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача, а оцінка доказів, що надавались на підтвердження та/чи спростування заявлених позовних вимог здійснюється судом за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

В той же час, право на звернення до суду гарантовано Конституцією України та ЦПК України.

Зокрема, статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи необґрунтованих дій позивача при поданні позовної заяви та заяви про залишення позову без розгляду, а отже заява відповідача про стягнення з позивача витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 10500 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що судом встановлено недоведеність матеріалами справи необґрунтованих дій позивача, що само по собі є підставою для відмови в ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, суд не вдається до оцінки доведеності та співмірності вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10500 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 133, 137, 141, 142, 260, 270, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.07.2024 року.

Суддя Ключник А.С.