КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/15928/22

провадження № 22-ц/824/7706/2024

07 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Неживого Антона Володимировича на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року в складі судді Калініченко О. Б.,

встановив:

02.11. 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Посилалась на ті підстави, що з 11 листопада 2011 року до 10 жовтня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

В шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сім`єю вони проживали в м. Донецьку, відповідач працював в Донецькому міському управлінні МВС на посаді інспектора ДПС, вони винаймали квартиру.

Відповідач майже не проводив часу в сім`ї, зловживав алкогольними напоями, донькою не цікавився, не надавав допомоги в догляді за нею. З вересня 2012 року подружні відносини між ними припинились, вони стали проживати окремо.

В 2014 році вона з донькою покинула м. Донецьк та переїхала проживати в м. Київ.

Вона запрошувала відповідача один раз на рік на святкування дня народження доньки, проте він щороку не приїздив.

В 2016 році ОСОБА_2 , несподівано для них, приїхав святкувати день народження ОСОБА_4 , але протягом всього святкування до деньки жодного інтересу не проявив, відбув як сторонній вимушений гість.

Більше вона його не запрошувала і він бажання побачитись з донькою не виявляв до травня 2019 року.

В травні 2019 року ОСОБА_2 почав вимагати, щоб вона відпустила з ним доньку в АР Крим та Донецьк.

На той час вона знала, що ОСОБА_2 отримав громадянство самопроголошеного утворення ДНР та громадянство РФ, перебуває в базі " Миротворець ", як зрадник Батьківщини.

Зрозумівши, що дитину вона йому не дозволить вивезти на непідконтрольну Україні тимчасово окуповану територію, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з донькою. Позов ОСОБА_2 був залишений судом без розгляду в зв`язку з повторними неявками позивача.

З того часу вона та її донька ОСОБА_6 відповідача не бачили, останній не цікавиться долею та потребами своєї дитини, яка проживає в країні, де йде війна. У неї немає сумнівів, що ОСОБА_2 безпосередньо бере участь в бойових діях на боці ворога.

Враховуючи байдуже ставлення відповідача до своєї дитини протягом 10 років, а також те, що він може використати дитину задля забезпечення своїх інтересів, навіть не переймаючись долею доньки, що він з 2014 року перебуває на боці ворога, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на те, що відповідач не виконує добровільно свої обов`язки по утриманню доньки, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

09.01.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Неживий А. В. на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 був позбавлений права на доступ до суду та справедливий розгляд справи.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

ОСОБА_2 з 2019 року з об`єктивних причин перебуває на тимчасово окупованій території м. Донецька, а отже участь в режимі відеоконференції є єдиною можливістю приймати участь в судових засіданнях та захищати свої права та надавати відповідні пояснення в суді, але без обґрунтування будь-яких причин судом дане клопотання взагалі проігноровано та не було розглянуто.

Щодо фактичних обставин справи зазначив, що до початку антитерористичної операції сторони проживали разом в місті Донецьку, в подальшому родина евакуювалась спочатку до АР Крим, а згодом до м. Києва. Малолітня дитина сторін стала проживати разом з матір`ю в м. Києві, відповідач на той момент проживав та працював в місті Краматорську Донецької області.

Враховуючи значну відстань між містом Києвом та містом Краматорськом, а також велике завантаження на роботі відповідач не мав можливості регулярно відвідувати дитину, але за кожної можливості приїжджав та відвідував доньку, брав її на прогулянки, дарував подарунки та разом проводили вільний час (копії фотографій разом з дитиною додаються).

Відповідач надавав кошти у готівковій формі безпосередньо позивачу для утримання своєї дитини, а з 2016 року, окрім надання коштів готівкою, також почав здійснювати виплату аліментів на рахунок позивача, що підтверджується випискою з банківського рахунку від 05.04.2019. У разі відсутності передачі коштів у визначеному за бажанням матері розмірі відповідач фактично позбавлявся можливості вільного спілкування з донькою.

Таким чином, на момент перебування відповідача на підконтрольній державним органам території України відповідачем виконувалися покладені на нього законодавством України обов`язки щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини.

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Вказаний позов був залишений без розгляду внаслідок неявки позивача, у якого була необхідність виїзду до міста Донецька у зв`язку з сімейними обставинами.

Також відповідач звертався через свого представника до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення способів участі у вихованні дитини, але у зв`язку з відсутністю власного житла в місті Києві дану послугу отримати не зміг.

Щодо факту належності ОСОБА_2 до осіб, які загрожують національній безпеці України, зазначив, що це не відповідає дійсності, а його вину не доведено в законному порядку.

З 31.07.2004 до 25.09.2014 ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх оправ, що є підконтрольними Україні. Жодних протиправних дій або причетності відповідача до протиправних дій уповноваженим органом встановлено не було.

25 липня 2019 року ОСОБА_2 звертався до Штабу АТО підконтрольного СБУ для отримання дозволу для переміщення на тимчасову окуповану територію для відвідування родичів похилого віку. За наслідками перевірки співробітниками СБУ щодо можливої причетності до протиправних дій проти основ національної безпеки України жодних ознак будь-якого правопорушення виявлено не було, про що свідчить отриманий дозвіл на перетин лінії зіткнення.

Позивачем надано прінт-скрін з сайту "Миротворець" від 25.07.2017, тобто в період перебування ОСОБА_2 на підконтрольній Україні території та неодноразового проходження перевірок СБУ. Сайт містить інформацію, що не відповідає дійсності та суперечить вимогам чинного законодавства України, будь-яка інформація, яка розміщена на даному сайті, не має жодного доказового значення.

Станом на 08 січня 2024 року ОСОБА_2 є громадянином України та немає жодного іншого громадянства, а твердження суду та позивача є безпідставними та нічим не підтвердженими. Звертає увагу, що отримання відповідачем громадянства іншої країни не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, а надання даної інформації спрямовано виключно для створення завідомо негативного враження щодо відповідача.

Щодо неможливості відповідачем відвідувати дитину зазначив, що наприкінці 2019 року у зв`язку з сімейними обставинами ОСОБА_2 був змушений тимчасово виїхати додому в тимчасово окуповане м. Донецьк, де планував допомогти родичам, вирішити інші нагальні проблеми.

З початку 2020 року у світі було оголошено пандемію гострої респіраторної хвороби СОVID-19, наслідком чого стало закриття кордонів більшості країн світу та неможливості вільного пересування між країнами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року на всій території України з березня 2020 року по 30 квітня 2023 року було введено карантин та обмежено рух з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

За рішенням Міністерства з питань тимчасово окупованих територій з 16 березня 2020 року було фактично закрито КПВВ на лінії розмежування з ТОТ, що фактично позбавило ОСОБА_2 та більшу частину громадян, які залишились на окупованій території, можливості законно потрапити на територію, яка контролювалась Україною, та відвідувати свою малолітню дитину.

Загальновідомим є факт повномасштабної агресії рф проти України, яка розпочалась 24.02.2022, закриття всіх прикордонних пунктів перетину між Україною та рф, що робить надзвичайно дорогим та майже неможливим шлях легального потрапляння на підконтрольну уряду України територію.

Спілкування засобами електронного або телефонного зв`язку неможливо через протидію позивача, відсутністю контактного номеру телефону дитини.

Посилаючись на недоведеність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

12.03.2024 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року без змін.

Вважає твердження відповідача про неналежне повідомлення про розгляд справи необґрунтованим, оскільки відповідач проживає в м. Донецьк, АТ "Укрмошта" не пересилає кореспонденцію на тимчасово окуповані території, у т. ч. в м. Донецьк. Порядок виклику відповідача до суду визначено ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про виклик в судове засідання.

Проживаючи з 2019 року в м. Донецьк відповідач має і користується електронним підписом, електронним кабінетом в системі ЄСІТС, в липні 2022 року уклав угоду з адвокатом на представництво його інтересів в Луцькому міськрайонному суді Волинської області по справі № 161/11728/23 з адвокатом Біцуловою А. А. , у вересні 2023 року уклав договір з адвокатом Неживим А. В. на представництво його інтересів в Солом`янському районному суді м. Києва в даній справі, подавав клопотання про розгляд його заяви в режимі відеоконференції.

Зазначила, що з грудня 2012 року вона припинила спільно проживати з ОСОБА_2 . Зустрічі відповідача з дитиною відбувалися один - два рази на рік. В 2014 році вона з донькою переїхала проживати в м. Київ. В 2016 році ОСОБА_2 приїхав на святкування дня народження доньки, але інтересу до неї не проявляв. Надані відповідачем фотокартки доводять той факт, що він був лише двічі на святкуванні Дня народження доньки. Жодного доказу участі відповідача в житті доньки з 2013 року по 2017 рік відповідач не надав. Відповідач перераховував кошти на утримання доньки частково в 2017 році та в 2018 році. З 2018 року відповідач без жодних пояснень припинив брати участь в утриманні доньки. Заперечує чинення перешкод в спілкуванні з донькою Відмова влітку 2019 року в наданні нотаріальної заяви про свій дозвіл на виїзд дитини в АР Крим, а потів в м. Донецьк була викликана тим, що ОСОБА_2 підтримує окупаційну владу в м. Донецьку, якщо дитина виїде з ОСОБА_2 до цього міста, вона більше дитину не побачить. Звернення до суду з позовом про встановлення способів участі у вихованні доньки викликано сподіваннями, що спір буде розглянуто миттєво і йому нададуть дозвіл виїхати з дитиною в АР Крим, а потів в Донецьк. В подальшому він в засідання не з`являвся, а суд залишив справу без розгляду.

Також зазначила, що ОСОБА_2 з 08 липня 2022 року став зятем заступника начальника Донецького міського управління МВС (незаконного формування "ДНР") ОСОБА_7 , одружившись з його донькою, яка також є працівником Донецького міського управління МВС "ДНР". Відповідач є активним учасником сепаратиського угрупування, яке з 24 лютого 2022 року відкрито підтримує агресора - РФ і знищує українців.

З вересня 2016 року, коли ОСОБА_2 дізнався про те, що його позбавили батьківських прав, не проявився в житті доньки ОСОБА_4 , окрім того, що на підставі виконавчого листа з нього стягуються аліменти, які він повинен сплачувати і після позбавлення його батьківських прав.

Вважає, що бажання ОСОБА_2 залишити за собою батьківські права носять виключно суб`єктивний та егоїстичний характер, заважаючи їй, як матері, самостійно опікуватися донькою та приймати вчасні рішення відносно забезпечення життя дитини.

Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права на спілкування з дитиною, бачитись з нею, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кшавецька І. В. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Неживий А. В. апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав підтримав та просив її задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Фіщук А. Н. просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року, який було розірвано рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 10 жовтня 2013 року (справа № 256/6823/13-ц).

За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно характеристики ОСОБА_3 , учениці 1-Б класу ліцею №144 ім. Г. Ващенка м. Києва, ОСОБА_3 навчається у вказаному ліцеї з вересня 2019 року. Мати ОСОБА_8 цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання. Батько ОСОБА_2 ліцей жодного разу не відвідував, з класним керівником не спілкувався (а.с.12).

Згідно характеристики учениці 4-Б класу НВК "Міжнародний ліцей МАУП" ОСОБА_3 , ОСОБА_9 зарахована у вказаний навчальний заклад з 01 вересня 2022 року. Мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_10 беруть активну участь у вихованні доньки. Постійно спілкуються з класним керівником, цікавляться успіхами та проблемами учениці, життям класу та школи. Активно намагаються підвищити рівень знань ОСОБА_4 . Батько, ОСОБА_2 , ліцей не відвідував, навчанням та успіхами дитини не цікавився. Батьківські збори не відвідував, до вчителів та адміністрації закладу не звертався (а.с. 53).

Відповідно до висновку спеціаліста ОСОБА_11 №2-11/22 за результатами роботи психолога з дитиною від 20 листопада 2022 року, складеного на підставі звернення громадянки ОСОБА_1 щодо проведення психологічного дослідження її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сукупний аналіз результатів, отриманих під час роботи ОСОБА_12 із методиками, які були спрямовані на вивчення відношення до батька, виявили відсутність у пам`яті дитини стійких спогадів про фігуру батька. Спогади мають фрагментарний характер, недостатній для формування у дитини прихильності та довіри, як передумови формування тісного емоційного зв`язку.

Згідно роздруківки з сайту " Миротворець " ОСОБА_2 зрадник Батьківщини, член Терористичної організації (МВС ДНР) (а.с.26).

Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.12.2022 року № 108-11341, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність заперечень відповідача свідчить про те, що батьківські обов`язки фактично виконує лише матір дитини.

З висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що під час бесіди 14.09.2022 співробітника служби з дітьми з`ясовано, що ОСОБА_6 мешкає з матір`ю та вітчимом ОСОБА_13 , якого із задоволенням називає "батьком". Про батька ОСОБА_14 дівчинка не згадує, він їй не телефонує, не цікавиться успіхами, не вітає зі святами, бачилась з батьком дуже давно "напевно шість років тому", за ним не сумує.

Суд першої інстанції зазначив, що з`ясувати думку батька з даного питання не виявилось можливим з огляду на те, що він зареєстрованим по м. Києву не значиться, а за останнім відомим місцем реєстрації у м. Донецьк пересилання пошти не здійснюється.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки останній зроблено з порушенням норм процесуального права, порушенням норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи учасників справи знаходяться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового рішення.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

Довідка від 03.02. 2023, складена секретарем судового засідання Соколовською А. А. про те, що з 27 листопада 2014 року ДП "Укрпошта" зупинені приймання та доставка поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою, а тому виклик ОСОБА_2 , адресою місця проживання якого є: АДРЕСА_1 , в судове засідання на 22 лютого 2023 року о 10:00 год. є неможливим, підтверджує те, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи у порядку визначеному Законом.

За таких підстав колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не забезпечено право особи на участь в судовому засіданні та надання відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, що є самостійною підставою для його скасування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Позивачем не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків.

Відповідно до наданих відповідачем доказів, в період з березня 2016 року по липень 2017 року останній здійснив 15 платежів по сплаті аліментів, на загальну суму 65 500 грн.

Позивачем не заперечується та обставина, що 2016 році ОСОБА_2 приїхав на святкування дня народження доньки.

Як вбачається з пояснень відповідача, невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини пов`язано з тим, що наприкінці 2019 року він був змушений тимчасово виїхати додому в тимчасово окуповане місто Донецьк за сімейними обставинами. В подальшому, внаслідок закриття пунктів перетину тимчасової лінії розмежування, а також повномасштабної агресії рф проти України він був позбавлений фізичної можливості потрапити до доньки та відвідати її.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має бажання спілкуватись з дитиною, активно заперечує проти позбавлення батьківських прав.

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа №760/21709/19).

При цьому, належних доказів того, що йому чинилися перешкоди у спілкуванні з донькою, відповідачем суду надано не було.

Сам факт звернення до суду з відповідним позовом, який було залишено без розгляду, не є безумовним доказом існування у відповідача перешкод у спілкуванні з дитиною.

З наявних матеріалів справи, пояснень сторін встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні малолітньої доньки, не обізнаний з її потребами, бажаннями, не бере участь у формуванні її особистості, не забезпечує її підготовку до самостійного життя, з нею не спілкується, дитина його, як батька, майже не пам`ятає.

Однак, колегія суддів враховує бажання відповідача брати участь у спілкуванні з донькою, сплату останнім в період з 17.07.2023 по 20.11.2023 року 53 500 грн на виконання рішення суду в частині стягнення аліментів, заперечення останнього щодо позбавлення його батьківських прав.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ухилення від виховання доньки протягом тривалого часу стало, крім неналежного усвідомлення батьком потреби дитини у батьківському захисті та піклуванні, в тому числі, наслідком об`єктивних обставин, пов`язаних з перешкодами у пересуванні внаслідок введення у 2019 році карантинних обмежень та повномасштабного вторгнення рф в Україну 24.02.2022.

Колегія суддів враховує, що надана позивачемроздруківки з сайту "Миротворець" про те, що ОСОБА_2 зрадник Батьківщини та член терористичної організації, не є належним доказом на підтвердження вказаної обставини, а також підтвердження того, що з 2014 року він перебуває на боці ворога.

Не свідчить про це і те, що 08 липня 2022 року відповідач уклав шлюб на тимчасово окупованій території України в м. Донецьку, де у нього 24 березня 2023 року народилась дитина ( справа № 161/11728/23).

З метою державної реєстрації народження дитини в Україні та отримання відповідного свідоцтва про народження відповідач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з тим, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною. Судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено достатніми доказами.

Апеляційний суд, оцінивши висновок органу опіки та піклування від 23.12.2022 за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про його відхилення з підстав неналежного обґрунтування необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, що не суперечить частині шостій статті 19 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

З урахуванням встановлених обставин справи та наданих суду доказів в їх сукупності, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з обома батьками, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність підстав для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Натомість колегія суддів зауважує, що обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано у справі № 149/2510/21 достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив наданих сторонами доказів, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення аліментів, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач з рішенням суду в цій частині погоджується, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість його у вказаній частині залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Неживого Антона Володимировича задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук