Номер провадження: 22-ц/813/7190/24
Справа № 509/2433/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації, на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Кириченко П.Л. 03 вересня 2024 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію за реалізоване майно у вигляді транспортних засобів на загальну суму 3521027,72 грн.

В ході судового розгляду представник відповідачки подала заяву про закриття цивільного провадження у зв`язку із тим, що позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації було закрито.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 (яка не приймала участь у розгляді справи у суді першої інстанції) просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що предмет даної справи має майновий характер. Права ОСОБА_2 , які виникли у таких правовідносинах, не є такими, що не входять до складу спадщини згідно ст. 1219 ЦК України. Таким чином правовідносини, які виникли між сторонами, допускають правонаступництво. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зобов`язаний був, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зупинити провадження у справі для залучення до участі у справі спадкоємців відповідача.

Право на звернення до суду із даною апеляційною скаргою ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є єдиними спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , а відтак, оскаржувана ухвала суду порушує її законні права.

Сторони про розгляд справи на 17 грудня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1.3 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Згідно положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за реалізоване майно у вигляді транспортних засобів на загальну суму 3521027,72 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач помер, після його смерті встановити правонаступників не представилось можливим, цивільне провадження за даним позовом підлягає закриттю у зв`язку зі смертю фізичної особи..

Однак колегія суддів вважає такий висновок суду безпідставним, з наступних підстав.

У разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи (ч. 1 ст. 55 ЦПК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу (ст. 1219 ЦК України).

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України).

Зобов`язання про стягнення грошової компенсації за реалізоване майно - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий, кредитор) має право вимагати компенсації за реалізоване майно у вигляді транспортних засобів, а інша сторона (боржник) зобов`язана компенсувати грошові кошти, отримані від реалізації рухомого майна.

Сутність обов`язків з грошової компенсації за реалізоване майно не дозволяє зробити висновок, що вони мають особистий характер та пов`язані із особою спадкодавця.

У даній справі ОСОБА_2 заявив позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за реалізоване майно у вигляді транспортних засобів, на які розповсюджувався режим спільної сумісної власності подружжя, на загальну суму 3521027,72 грн.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що визначальним при вирішенні питання про залучення правонаступників до участі в справі є встановлення, чи допускають спірні правовідносини правонаступництво та чи відомі особи, які прийняли спадщину. Саме для встановлення осіб, які прийняли спадщину, ст. 251 ЦПК України передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі, правовідносини у якій допускають правонаступництво.

Відповідно до положень ст. 55 ЦПК України, суд має вирішити питання процесуального правонаступництва під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу.

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 у встановлені законом строки, і спірні правовідносини допускають правонаступництво, то суд першої інстанції зобов`язаний був вирішити питання про залучення до участі в справі правонаступників померлого ОСОБА_2 .

Наслідком такого порушення став розгляд справи судом без урахування позиції сторони позивача, правонаступником якого є його дружина ОСОБА_1 , яка успадкувала його майнові права та обов`язки, зокрема обов`язок з відшкодування грошової компенсації за реалізоване майно.

Необгрунтованими при цьому є доводи суду першої інстанції про те, що після смерті ОСОБА_2 встановити його правонаступників нібито не представилось можливим, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що судом вчинялись передбачені законом процесуальні дії для вирішення питання про залучення до участі в справі правонаступників померлого позивача.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2024 року (зареєстрована у суді 04 вересня 2024 року) представником ОСОБА_3 було подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , а вже 03 вересня 2024 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області провадження у справі було закрито, що також підтверджує той факт, що судом першої інстанції не вчинялись дії для вирішення питання процесуального правонаступництва після смерті позивача.

З урахуванням того, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка внаслідок порушення судом першої інстанції норм процесуального права не була залучена до участі в справі як правонаступник ОСОБА_2 , то наявні підстави для скасування оскарженої ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року (пункт 65), у справі «Кудла проти Польщі» от 26 октября 2000 року (пункт 122) зазначено, що однієї із гарантій 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх «прав та обов`язків».

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе