Номер провадження: 22-ц/813/5697/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
29.07.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року,
за клопотанням відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Відповідач відмовляється надавати згоду на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_6 , що як вважає позивач не відповідає інтересам малолітньої дитини.
Позивач просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
У квітні 2024 року відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з перебуванням у складі Збройних Сил України, в обґрунтування клопотання зазначив, що 26.06.2023 року мобілізований для проходження військової служби. Після проходження навчання наказом № 217 від 12.08.2023 року виключений зі списків в/ч НОМЕР_1 та направлений для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 згідно з наказом № 227 від 13.08.2023 року, де зараз перебуває.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року та у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на те, що суд першої інстанції задовольняючи повторне клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не сприяв створенню належних умов для захисту прав дитини.
Зазначає, що така поведінка відповідача спрямована на безпідставне затягування вирішення питання місця проживання сина ОСОБА_6 . В матеріалах справи відсутні належні докази перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.05.2024 року відкрито провадження у справі, роз`яснено відповідачу право подати відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надано.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги відповідач отримав в особистому кабінеті Електронного суду 24.05.2024 року, що підтверджується довідкою.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.
Відповідач, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що матрос ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебуває на військовій службі, яка з 24.02.2022 року перейшла на штат військового часу. У заяві, яка надійшла на адресу суду відповідач повідомив суд про розірвання договору про надання правничої допомоги з адвокатом Свидою К.В. та про виключення даних представника ОСОБА_7 з матеріалів справи, та зазначив, що дана справа стосується його та його дитини, він вважає за необхідне приймати участь у розгляді справи особисто.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Статтею 251 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Пунктом 2 частини 1статті 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану» .
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру:
Генеральний штаб Збройних Сил України;
Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;
види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;
окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;
окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;
органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», введеним у дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, вирішено Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, керівникам інших військових формувань невідкладно привести Збройні Сили України та відповідні військові формування у бойову готовність ПОВНА згідно з уточненими планами приведення військ (сил) у бойову готовність.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 28.06.2023 року перебуває на військовій службі за мобілізацією до в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 МОУ №579 від 30 червня 2023 року.

З копії Довідки в/ч НОМЕР_2 МОУ №182/12134 від 19.11.2023 року підписаної командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_8 вбачається, що матрос ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та станом на 19.11.2023 року перебуває на військовій службі. Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року, Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року військова частина перейшла на штат військового часу.

Зазначені обставини свідчать про те, що матрос ОСОБА_2 перебуває військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , яка з 24.02.2022 року перейшла на штат військового часу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин позивачем суду не надано.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є безпідставними.

Колегія суддів враховує, що у клопотанні про зупинення провадження у справі, поданому особисто відповідачем до суду першої інстанції, останній вказав про відсутність у нього представника.

Виходячи з вищевказаного, суд першої інстанції, встановивши, що надані відповідачем докази підтверджують перебування відповідача на службі у військовій частині НОМЕР_2 , яка переведена на воєнний стан, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Подібні висновки висловленні у постановах Верховного Суду: від 29 лютого 2024 року у справі № 149/9/23 (провадження № 61-10894св23), від 05 червня 2024 року у справі № 317/3364/21 (провадження № 61-6041св24).

Слід зазначити, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, ОСОБА_1 не позбавлена права ініціювати питання про поновлення провадження шляхом подання до суду відповідного клопотання.

Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю.

В апеляційній скарзі скаржником не викладені обставини порушення прав дитини у разі зупинення провадження в цій справі де предметом є визначення місця проживання дитини.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення позивачки про те, що відповідач відмовляється надавати згоду на перетинання сином Єгором державного кордону, істотно обмежуючи свободу пересування дитини не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування ухвали, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Керуючись п 2 ч. 1 ст. 251, ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без змін.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова