Запорізький апеляційний суд
Провадження №22-ц/807/1139/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенко Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2016 року (справа №334/4418/16-ц, провадження №2/334/2556/16), які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з твердої грошової суми у розмірі 750,00 грн щомісяця на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини.

Від других стосунків із ОСОБА_5 у позивача народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 ). Позивач добровільно сплачує аліменти на ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки від його доходу. З вересня 2023 року в добровільному порядку із заробітної плати позивача відраховуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 55617,03 грн, що підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати військової частини НОМЕР_2 НГУ.

Викладені обставини вказують про наявність суттєвих істотних змін майнового та сімейного стану у позивача.

Крім того, позивач зазначає, що нещодавно у ОСОБА_2 було встановлено діагноз: варикозне розширення вен нижніх кінцівок без виразки або запалення, хронічна лімфовенозна недостатність стадія субкомпенсації СЕАР с3, про що свідчить виписка із медичної картки стац.хворого №15740. 15 грудня 2022 року позивачу було виконано оперативне втручання в обсязі: флебектомія, видалення великої підшкірної вени з притоками ліворуч, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради від 21 грудня 2022 року. Крім того, у цій довідці зазначено, що позивач потребує амбулаторного лікування. Наразі ОСОБА_2 продовжує проходити медикаментозне лікування, на що основна частина його доходу йде безпосередньо на його лікування.

Наведені обставини свідчать про зміну сімейного стану позивача та погіршення його здоров`я, що в цілому впливає на його матеріальне становище й на думку позивача, дає підстави для зменшення розміру аліментів, раніше присуджених йому рішенням суду. До того ж, зазначає, що у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № 52179255, про що свідчить довідка № 934/7 Дніпровського відділу ДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) від 08 грудня 2023 року.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у справі №334/2867/20 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів відповідача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, так, як позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року, не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, всупереч чому відповідач надала докази збільшення доходів останнього.

На момент винесення рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходів ОСОБА_2 , в нього вже було дві доньки, отже ніяких суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану на думку ОСОБА_1 у ОСОБА_2 не відбулось. Посилання суду на перебування ОСОБА_2 тривалий час на лікуванні в результаті отримання поранення під час виконання обов`язків військової служби не підтверджується ніякими доказами про поранення останнього.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Прядко Д.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є зміна розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт зміни матеріального та сімейного становища позивача внаслідок народження у другому шлюбі доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебування тривалий час на лікуванні, оскільки позивачу було виконано оперативне втручання. Зазначене, на думку суду, підтверджує наявність підстав, передбачених статтями 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2020Ю, а саме з 1/4 частки на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2014 року було розірвано.

Від вказаного шлюбу у них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами у справі.

Згідно рішенням Ленінського районного су м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року (справа №334/4418/16-ц, провадження №2/334/2556/16), які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з твердої грошової суми у розмірі 750 грн щомісяця на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини (а.с.13-14). Дане рішення набуло законної сили 08 жовтня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 16 травня 2014 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.9).

Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади від 08 серпня 2023 року, отриманої за запитом Державне підприємство «Дія», а також довідки 04-18/4-736 від 04 липня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_6 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Відповідно до довідки про сплату аліментів, виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерство юстиції України від 08 грудня 2023 року за вих. №934/7, ОСОБА_2 дійсно сплачує аліменти на користь ОСОБА_7 з 08 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2023 року згідно виконавчого листа №334/2867/20 від 08 жовтня 2020 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість відсутня (а.с.15).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_9 від інших стосунків з ОСОБА_5 , посилаючись також на погіршення стану здоров`я, лікування та витрачення коштів на ліки.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_6 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від інших стосунків з жінкою ОСОБА_5 і він нібито добровільно сплачує аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходів виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що друга донька ОСОБА_2 від інших стосунків з ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто ще до ухвалення Ленінським районним судом м. Запоріжжя судового рішення від 09 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа №334/44187/16-ц), так і до ухвалення Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішення від 07 вересня 2020 року про зміну розміру аліментів встановлених вищезазначеним рішенням суду (справа №334/2867/20).

Тобто, під час ухвалення зазначених рішень суду, у ОСОБА_2 вже була наявна ще одна донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на його утриманні і під час зміни розміру стягнутих аліментів за рішенням суду, суд враховував інтереси ще однієї доньки ОСОБА_2 ОСОБА_9 .

Крім того, як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у справі №334/2867/20 щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , представник відповідача за договором ОСОБА_10 в судове засідання надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, та просив розглянути справу без його участі. Заперечення щодо зміни визначеного розміру аліментів та нового розміру аліментів на сплату неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ОСОБА_2 не заперечував при цьому маючи вже від інших стосунків ще одну дитину - доньку ОСОБА_9 , народжену ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після набуття законної сили даного рішення, ОСОБА_2 сплачував присуджений змінений розмір аліментів, що також свідчить про те, що з даним рішенням суду останній погодився в повному обсязі.

Посилання ОСОБА_2 про добровільну сплату аліментів у розмірі 1/6 частки від доходів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами, адже ОСОБА_2 надав суду довідку і витяг про те, що друга донька ОСОБА_9 зареєстрована і мешкає разом з ним. Тобто, вона живе разом з батьком і знаходиться на його забезпеченні.

На підтвердження добровільної сплати аліментів у розмірі 1/6 частки від доходів, ОСОБА_2 , надав Звіт про здійснення відрахування та виплати Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за рапортом від 1 вересня 2023 року, отримувач ОСОБА_5 , аліменти 16,67 %, за період з 1 вересня 2023 року по 30 листопада 2023 року, всього здійснено утримання на загальну суму 55 617,03 грн (а.с.21). Проте, з даного звіту не вбачається, що аліменти сплачуються ОСОБА_5 саме на утримання дитини ОСОБА_6 . До того, ж з тих довідок, які надав позивач, видно, що він мешкає разом з донькою ОСОБА_9 , де мешкає ОСОБА_5 матеріали справи доказів не містять.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначений розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

Надані позивачем докази стану здоров`я ОСОБА_2 також не доводять таке погіршення майнового стану позивача, яке б свідчило про неможливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначеному розмірі.

Щодо посилання ОСОБА_2 на зміну матеріального стану, зокрема те, що він хворіє, проходить медикаментозне лікування, на що основна частина його доходу йде безпосередньо на його лікування, тому не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу. Дійсно, ОСОБА_2 було встановлено діагноз: варикозне розширення вен нижніх кінцівок без виразки або запалення, хронічна лімфовенозна недостатність стадія субкомпенсації СЕАР с3, про що свідчить виписка із медичної картки стац.хворого №15740. 15 грудня 2022 року позивачу було виконано оперативне втручання в обсязі: флебектомія, видалення великої підшкірної вени з притоками ліворуч, що підтверджується довідкою КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 21 грудня 2022 року, в якій також зазначено, що позивач потребує амбулаторного лікування. Отже, ОСОБА_2 перебував на лікуванні у грудні 2022 року. Доказів того, що ОСОБА_2 проходив лікування у медичній установі під час розгляду даної справи, а також доказів на підтвердження понесених ним витрат на таке лікування, матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що понесені витрати на лікування та обстеження суттєво вплинули та істотно внесли зміни щодо його майнового стану, що унеможливлює сплачувати позивачем аліменти у визначеному судом розмірі.

Доказів тривалого перебування позивача на лікуванні в результаті отримання поранення під час виконання обов`язків військової служби та понесених витрат на таке лікування, матеріали справи не містять.

Щодо посилання на зміну майнового стану, його погіршення перебування ОСОБА_2 на військовій службі, оскільки він є військовослужбовцем та витрачає багато коштів саме на забезпечення себе належними йому для військової служби речами, а саме: шолом, навушники, загальна вартість 11 543 грн; військовий тактичний костюм, вартістю 12 300 грн, військовий одяг у розмірі 14 600 грн; не заслуговують на увагу, оскільки з наданих позивачем скріншотів переписки не вбачається кому належить картка НОМЕР_3 з якої були здійснені перекази вищезазначених сум, що дійсно були придбані дані товари ОСОБА_2 .. Крім того, колегія суддів зауважує, що в межах цивільного процесу щодо зміни розміру аліментів суд не може надавати оцінку щодо первинної необхідності вказаним речам, оскільки суд не є фахівцем у військовій галузі.

Отже, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що у платника аліментів значно погіршилося матеріальне становище або сімейний стан, погіршилося здоров`я, що може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Напроти, з наданої відповідачем виписки з АТ КБ «ПриватБанк» від 31.01.2024 року вбачається, що за період з 04 січня 2019 року по 29 січня 2024 року видно, що матеріальний стан позивача не погіршився, а навпаки суттєво покращився, оскільки у 2021 році аліменти в середньому складали 2000 грн на місяць, а у 2023 році 20000, 00 грн на місяць ( а.с. 46-53).

Таким чином, встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зауважити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів.

З огляду на зазначене, згідно з п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1, п.2 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. п.б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, відповідно до квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 02 травня 2024 року (а.с.118).

Таким чином, враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, тому відповідачу за рахунок позивача належить до компенсації судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 04 червня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Онищенко Е.А.