ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7133/24 Справа № 202/5711/24 Головуючий у першій інстанції: Слюсар Л. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою посилаючись на те, що на примусове виконання виконавчого листа №2-89 від 01.06.2012 року, виданого Індустріальним районним судом на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 04.07.2012 року Індустріальним ВДВС у м. Дніпропетровську відкрито виконавче провадження №33309824, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу в розмірі 543793,02 грн. З інформаційної довідки №369482717 від 12.03.2024 року вбачається, що державним виконавцем Індустріального ВДВС Іванченко А.А. 19.07.2012 року по ВП №33309824 накладено арешт на майно боржника. На заяву представника боржника від 28.03.2024 року на його адресу, по пошті надійшло письмове повідомлення від 02.04.2024 року №27512, з якого вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2-89 від 01.06.2012 року Індустріальним ВДВС у м.Дніпрі відкрито виконавче провадження №33309824 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу в розмірі 543793,02 грн., яке 20.12.2012 завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна боржників). Також повідомлено, що вказане виконавче провадження знищено у зв`язку зі спливом строків зберігання. Представник боржника 17.04.2024 року до Індустріального ВДВС подав заяву про зняття вищевказаного арешту. До заяви надавалися докази про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме довідка від 15.03.2024 року №21, згідно якої ОСОБА_3 повністю погасив заборгованість за кредитним договором №ML-301/153/2008 від 03.04.2008. Тобто, боржник стягувачу погасив заборгованість добровільно після завершення ВП №33309824. 26.04.2024 року письмовим повідомленням за №34210 начальник Індустріального ВДВС Сергій Півень відмовив в задоволенні заяви на тій підставі, що боржник не надав докази про сплату виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. З такою відмовою посадової особи Індустріального ВДВС представник боржника не погоджується, оскільки як вбачається виконавчий лист щодо боржника було повернуто стягувачу у зв`язку з завершенням виконавчого провадження, строк пред`явлення його до примусового виконання сплив, проте залишився чинним арешт майна боржника. Станом на день звернення представника боржника до державної виконавчої служби із заявою про скасування арешту (17 квітня 2024 року) жоден виконавчий лист про стягнення із заявника боргу на виконанні не перебуває, що підтверджується копією витягу із АСВП від 30.04.2024 року. Звернув увагу суду на те, що у період з 20.12.2012 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду заяви про зняття арешту (17.04.2024 року) органами державної виконавчої служби не проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа. Також відсутні відомості про наявність будь-яких відкритих виконавчих проваджень, за якими ОСОБА_1 є боржником. Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про безпідставність продовження дії арешту. Тому ОСОБА_1 просив визнати неправомірною дію посадової особи (начальника відділу Сергія Півня) Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пов`язану з відмовою зняти арешт на майно ОСОБА_1 , накладений постановою від 19.07.2012 року державним виконавцем Іванченком А.А. в рамках виконавчого провадження №33309824, та яка викладена в листі №34210 від 26.04.2024 року; зобов`язати начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сергія Півня зняти арешт на майно ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Іванченком А.А. в рамках виконавчого провадження №33309824.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 , на дії посадових осіб державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2012 року по справі №2-292/11 (№0417/2-89/2012) за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним зобов`язаннями, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як з солідарних боржників на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором № МL-301/153/2008 від 03 квітня 2008 року у розмірі 541 973 грн. 02 коп. та судові витрати по справі в сумі 1820 грн. 00 коп., а всього 543 793 грн. 02 коп. (П`ятсот сорок три тисячі сімсот дев`яносто три грн. 02 коп.).

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №369482717, вбачається актуальна інформація про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 12759607, державна реєстрація 19.07.2012, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №33309824, виданий 19.07.2012, обтяжувач Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 68).

Згідно листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №27512 від 02.04.2024 року, на виконанні у відділі, перебувало, зокрема, виконавче провадження №33309824 з виконання заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №2-89 виконавчий лист від 01.06.2012 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 543793,02 грн., яке завершено 20.12.2012 року на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 27 ЗУ Про виконавче провадження, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Враховуючи викладене, Індустріальний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), не має можливості надати більш детальну інформацію та копію виконавчих проваджень, оскільки виконавчі провадження знищені на підставі розділу ХІ п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017, наказ №1829/5, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки (а.с. 10).

Разом з тим, встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. від 23.02.2022 відкрито виконавче провадження ВП №68753202 з виконання виконавчого листа (дублікату) №2-292/2011, виданого 15.06.2021 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як солідарних боржників на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором ML-201/153/2008 від 03 квітня 2008 року у розмірі 541 973 грн. 02 коп. та судові витрати по справі в сумі 1820,00 грн. 00 коп., а всього 543793 грн. 02 коп. (а.с. 35).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. від 23.02.2022, з боржника ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду у сумі 54379,30 грн (а.с. 36).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. від 06.03.2024, виконавчий лист №2-292/2011, виданий 15.06.2021 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 37).

Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №21 від 15.03.2024, ОСОБА_1 та фінансовий поручитель ОСОБА_3 повністю погасили заборгованість по кредитному договору №ML-301/153/2008 від 03.04.2008 (а.с. 11).

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором №ML-301/153/2008 від 03.04.2008 (а.с. 12).

Згідно листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №34210 від 26.04.2024 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано жодних підтверджуючих документів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, Індустріальний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не має підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 (а.с. 13).

З листа приватного виконавця Дніпропетровської області Ванжи О.В. №01.29/4013 від 09.05.2024 вбачається, що в межах виконавчого провадження №68753202 приватним виконавцем стягнуто та перераховано на користь стягувача ОТП Факторинг Україна 9268,77 грн та основну винагороду в сумі 926,79 грн (а.с. 38).

Отже, ОСОБА_1 оскаржує неправомірну дію виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні його заяви про зняття арешту.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» №606-XІV щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед стягувачем за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ у ВП №33309824, яке є завершеним та матеріали якого знищені виконавчою службою.

Індустріальним ВДВС у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не надано жодних доказів, які б спростували доводи скаржника про відсутність заборгованості за виконавчим провадженням №33309824, що перебувало на виконанні, як в частині кредитної заборгованості так і в частині можливих виконавчих зборів. Натомість листом Індустріального ВДВС у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №27512 від 02.04.2024 підтверджено, що виконавче провадження №33309824 знищено.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно матеріалів справи, питання про повне чи часткове відновлення виконавчого провадження сторонами виконавчого провадження, державним виконавцем не ініціювалось; по суті не вирішувалось.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши повне погашення ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №ML-301/153/2008 від 03.04.2008; встановивши відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача; враховуючи відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, - колегія дійшла висновку, що наявні підстави для зняття арешту, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому у застосуванні арешту відсутня необхідність.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22).

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів враховує, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що відмова зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є неправомірною дією начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19.07.2012 в рамках виконавчого провадження №33309824.

Крім того, відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд, зокрема, посилався на те, що скаржник пропустив десятиденний строк, визначений ст. 449 ЦПК України.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що скарга повязана з тим, що за заявою ОСОБА_1 від 17.04.2024 про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу, начальник відділу Індустріального ВДСВ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом від 26.04.2024 відмовив у знятті арешту з майна боржника.

В подальшому, у зв`язку з даною відмовою, ОСОБА_1 01.05.2024 звернувся до місцевого суду зі даною скаргою, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 1).

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

За викладених обставин, скарга ОСОБА_1 подана у передбачений ст. 449 ЦПК України строк.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, фактичні обставини справи не встановив, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про задоволення даної скарги.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дію начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у відмові зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19.07.2012 в рамках виконавчого провадження №33309824, неправомірною.

Зобов`язати начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19.07.2012 в рамках виконавчого провадження №33309824.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова