Справа № 686/3111/24
Провадження № 2/686/2372/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

10 липня 2024 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді-Чевилюк З.А.

при секретарі-Козубович А.Т.

розглянувши у судовому засіданні в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики№01-05 від 05.10.2020 року в сумі 2270 доларів США, 3% річних 58 доларів США та витрати на правничу допомогу 5500 грн., судовий збір 1211,20 грн.

5жовтня 2020 року позивач надав в позику відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2270 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти до 5 січня 2021 року, однак взяті зобов`язання у встановлений термін не виконав, що стало підставою нарахування 3% річних-58 доларів США.

Нездійснення погашення заборгованості за досягнутою письмово домовленістю зумовило звернення позивача до суду з метою вирішення справи в порядку визначеному законом.

Сторони до суду не направили представників, повідомлені про час та дату судового засідання в установленому порядку. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності, позов підтримала. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. При відсутності заперечень з боку позивача, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.)

Судом встановлено договірні відносини щодо позики у розмірі 2270 доларів США, що підтверджується договором позики №01-05 від 5.10.2020 року та розпискою. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 5 січня 2021 року. Зобов`язання у строк не виконано. Заходи досудового врегулювання спору не мали позитивного результату.

В порядку ст.ст.625,1048 Цивільного кодексу України(ЦКУ) позивачем нараховано 3%річних-58 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову в частині стягнення суми боргу та 3% річних за період .

Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає суму боргу за договором позики від 5.10.2020 року у розмірі 2270 доларів США та та 3% річних відповідно58 доларів США.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст.ст.137,141 ЦПК, що підтверджується доданими до позову доказами, в заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263,280-282, 354 ЦПК , ст. ст.15,16,192, 526,533,543, 625, 1046,1047,1049 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити .

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики №01-05 від 05 жовтня 2020 року у розмірі 2270 доларів США та 3% річних 58 доларів США та судові витрати у виді судового збору 1211,20 грн., витрати на правову допомогу 5500 грн

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дати проголошення до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк