Номер провадження: 22-ц/813/3041/24
Справа № 521/2466/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

з участю секретаря судового засідання Венжик Л.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання недійсним та неукладеним договору

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання недійсним та неукладеним договору, посилаючись на те, що 16.12.2022 року, перевіряючи інформацію з інтернет сайту Українське Бюро кредитних історій, ОСОБА_1 стало відомо, що нібито ним 28.05.2018 року укладено договір позики з ТОВ «Прості Займи» в сумі 2000 гривень та сума кредитної заборгованості за позикою станом на липень 2022 року складає 142918,02 грн.

Позивач зазначає, що договору позики з ТОВ «Прості Займи» не укладав, та не підписував, в тому числі і електронним цифровим підписом, не складав заявку - анкету на отримання позики, не користувався коштами, не був ознайомлений з умовами договору, та взагалі не знав про існування такого договору.

Позивач звернувся з письмовою заявою до Хмельницького ВП Маліновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про здійснення відносно нього шахрайства, однак в усному порядку роз`яснено про необхідність звернення за захистом своїх прав до суду.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд визнати недійсним та неукладеним договір позики № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4 від 28.05.2018 року на суму 2000 грн між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прості займи» та ОСОБА_1 ; визнати недостовірною інформацію, надану Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» для формування кредитної історії ОСОБА_1 про наявність договору позики № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4 від 28.05.2018 року; зобов`язатиТовариство з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" виключити інформацію надану Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» для формування кредитної історії ОСОБА_1 про наявність договору позики № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4 від 28.05.2018 року та кредитної заборгованості з кредитної історії на його ім`я в базі Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій"; та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання недійсним та неукладеним договору задовольнив частково.

Суд першої інстанції визнав недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», яка розміщена у кредитній історії ОСОБА_1 , за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4, що сформована Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій".

Визнав протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», щодо передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитну історію ОСОБА_1 , що відображена як інформація за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4.

Зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію, за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4, що розміщена за поданням Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що доказів на підтвердження укладання будь-якого договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Прості Займи» матеріали справи не містять.

Зазначив, оскільки підтвердження укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Прості займи» матеріали справи не містять, тому на підставі ст. 10 ЗУ "Про організацію формування та обігу кредитних історій" підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача - ТОВ "УБКІ" вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію по договору позики від 28.05.2018 року, укладеного між, нібито, ОСОБА_1 та ТОВ «Прості Займи», який ідентифікований в кредитній історії під № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4.

Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки жодних належних та допустимих доказів спричинення відповідачем позивачу моральних страждань, настання негативних наслідків, обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» посилається на те, що ОСОБА_1 не надає жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що договір ним не укладено.

Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2023 року роз`яснювалось ОСОБА_1 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Прості Займи»право подати до Одеського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги представник позивача отримав в особистому кабінеті Електронного суду 06.12.2023 року та 15.11.2023 року, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що за відсутності підтвердження укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Прості займи», судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано а ТОВ «Українське бюро кредитних історій» на підставі ст. 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію по договору позики від 28.05.2018 року. Інформацію щодо кредитного договору позивач дізнався 16.12.2022 року, тому вважає, що строк позовної давності не пропущено.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» отримало 13.12.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження отримана представником скаржника 06.12.2023 рокув особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» судову повістку отримало 12.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник скаржника судову повістку отримала 12.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» не з`явився.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2023 року справу призначено до розгляду на 11.03.2024 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 11.03.2024 року клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвоката Наконечної Альони Вікторівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задовольнив. Постановив провести судове засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвоката Наконечної Альони Вікторівни поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Вказаною ухвалою роз`яснив, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Ухвалу Одеського апеляційного суду представник скаржника отримав в особистому кабінеті Електронного суду 12.03.2024року, що підтверджується довідкою.

11.03.2024 року представник скаржника в судове засідання не з`явився, не приєднався до участі в режимі відеоконференції, за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Розгляд справи відкладено на 20.05.2024 року.

Скаржник та представник скаржника про дату, час та місце розгляду, справи, призначеної на 20.05.2024 року, повідомлені належним чином, судову повістку отримали 12.03.2024 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

20.05.2024 року представник скаржника в судове засідання не з`явився, не приєднався до участі в режимі відеоконференції, за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В телефонному режимі повідомив про відсутність електроенергії в АДРЕСА_1 .

Оскільки скаржник та його представник повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, представник скаржника причини неявки в судове засідання не повідомив, враховуючи, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе заявник, а також враховуючи відсутність відомостей щодо планового відключення електроенергії за адресою в АДРЕСА_1 , які є відкритими, інших доказів відсутності електроенергії представником скаржника не надано, доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, рішення про обов`язкову участь в судовому засідання представника скаржника не приймалось, апеляційний суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника скаржника.

ТОВ «Прості Займи» судову повістку отримали 29.04.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому рішення суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, обґрунтував рішення тим, що доказів на підтвердження укладання будь-якого договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Прості Займи» матеріали справи не містять.

Зазначив, оскільки підтвердження укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Прості займи» матеріали справи не містять, тому на підставі ст. 10 ЗУ "Про організацію формування та обігу кредитних історій" підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача - ТОВ "УБКІ" вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію по договору позики від 28.05.2018 року, укладеного між, нібито, ОСОБА_1 та ТОВ «Прості Займи», який ідентифікований в кредитній історії під № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Відповідно до статті 3 Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка звернулася до користувача з метою укладення кредитного правочину або вже уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У частині першій статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що джерелами формування кредитних історій, зокрема, є відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається користувачем до бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо нього надає до бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачений порядок зберігання та вилучення інформації, що складає кредитну історію. Згідно з частиною першою цієї статті бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та договором.

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину (частина друга, третя статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»).

За змістом частини одинадцятої статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права.

Відповідно до частин першої, третьої статті 20 Закону України «Про захист персональних даних» володільці чи розпорядники персональних даних зобов`язані вносити зміни до персональних даних на підставі вмотивованої письмової вимоги суб`єкта персональних даних. Зміна персональних даних, які не відповідають дійсності, проводиться невідкладно з моменту встановлення невідповідності.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Судом першої інстанції встановлено, що за інформацією ТОВ "Українське бюро кредитних історій" в кредитній історії на ім`я ОСОБА_1 міститься інформація про заборгованість останнього по договору займу (ідентифікатор - d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4) дата видачі кредиту 28.05.2018 року, сума кредиту 2000 гривень, поточна заборгованість 142918,42 гривень. Зазначена інформація міститься станом на 25 липня 2022 року, строк видачі кредиту до 12 червня 2018 року, кредит відкритий, донор інформації - ТОВ "Прості займи".

Позивач у позовній заяві посилається на те, що договір кредиту не укладав. На підтвердження обставин відсутності укладено між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 кредитного договору позивач надав суду клопотання про витребування доказів, а саме: оригіналу та належним чином засвідчену копію договору позики, укладеного між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 від 28.05.2018 року, підтвердження отримання ОСОБА_1 коштів за вказаним договором позики та розрахунок заборгованості по кредиту.

Малиновський районний суд м. Одесиухвалою від 14.02.2023 року задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував у ТОВ "Прості займи" належним чином засвідчену копію договору позики, укладеного між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 від 28.05.2018 року, підтвердження отримання ОСОБА_1 коштів за вказаним договором позики та розрахунок заборгованості по кредиту.

Ухвала про витребування доказів направлялась судом першої інстанції на електронну пошту (доставлено 20.02.2023 року, що підтверджується довідкою), та засобами поштового зв`язку ТОВ "Прості займи" (отримано ТОВ "Прості займи" 25.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).

ТОВ "Прості займи" на виконання ухвали про витребування Малиновським районним судом м. Одесивід 14.02.2023 року доказів наявності між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 будь-яких правовідносин не надав.

Доводи апеляційної про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин не укладення договору апеляційний суд відхиляє, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19); пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції станом 28.05.2018 року) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Скаржником, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема до відзиву на позовну заяву, так і під час апеляційного перегляду, жодних доказів на підтвердження обставин укладення договору від 28.05.2018 року між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 , доказів надання ТОВ "Прості займи" інформації для формування кредитної історії, у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації не надано.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів наявності між ТОВ "Прості займи" та ОСОБА_1 кредитних правовідносин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача про визнання недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», яка розміщена у кредитній історії ОСОБА_1 , за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4, що сформована Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію, за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4, що розміщена за поданням Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи».

Доводи апеляційної скарги щодо в частині порушення строку позовної давності також не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» просило застосувати наслідки пропуску строку позивачем позовної давності, посилаючись на те, що позивачем кредитний договір укладено 28.05.2018 року, а з позовною заяво позивач звернувся лише у 2022 році.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 зроблено правовий висновок про те, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) сформульовано висновок, який полягає в тому, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

У постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15 (провадження № 61-1256св18) зроблено правовий висновок про те, що тлумачення частини першої та п`ятої статті 261 ЦК свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Натомість для вимоги про виконання зобов`язання початок перебігу позовної давності обумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника виконання зобов`язання. Тому положення частини п`ятої статті 261 ЦК застосовуються до вимог про виконання зобов`язання, а не до вимог про визнання правочину недійсним.

Позивач звертаючись до суду, обґрунтовує позовні вимоги тим, що кредитного договору не укладав, а дізнався про його укладення 16.12.2022 року, на підтверджується вказаних обставин надав суду роздруківку інформації з сайту Українське Бюро кредитних історій. Скаржником вказані обставини не спростовано та не доведено, що інформацію про порушення прав позивач, який заперечує факт укладення договору дізнався раніше.

Також апеляційний суд зауважує, що скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, зокрема і вимог про визнання протиправними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи», щодо передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитну історію ОСОБА_1 , що відображена як інформація за договором від 28.05.2018 № d187d396-6e4c-4193-af5f-51348dc97ac4, проте доказів на підтвердження повноважень діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» не надав, разом з тим, останнім рішення суду в частині задоволених щодо нього позовних вимог не оскаржується.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко