Справа № 489/1473/24
Номер провадження 2/489/1050/24
05 червня 2024 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого житлового приміщення
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 01.11.2023 Державним підприємством "СЕТАМ" на підставі заявки Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") було проведено електронні торги з добровільного продажу двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер лота 538431). За результатами проведених електронних торгів позивача визнано переможцем аукціону на підставі найвищої запропонованої цінової пропозиції. 10.11.2023 ОСОБА_1 сплатив на користь АТ КБ "ПриватБанк" повну вартість придбаної на електронних торгах квартири. 17.11.2023 між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк" укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №273, на підставі якого ОСОБА_1 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, з 17.11.2023 позивач є власником вище вказаної квартири. ОСОБА_1 не може потрапити до приміщення його квартири, оскільки там проживає ОСОБА_2 , яка не лише відмовилась добровільно покинути приміщення квартири позивача, а й не впустила останнього в його квартиру. Право власності на дану квартиру за ОСОБА_2 не зареєстровано.
В позові ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 не є членом його сім`ї, будь-яких родинних або інших відносин з вказаною особою в нього не має. Позивач, як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не висловлював свою згоду на проживання відповідача у вказаній квартирі. ОСОБА_3 не відомі підстави з яких ОСОБА_2 займає належну позивачу квартиру. Таким чином, ОСОБА_1 позбавлений можливості потрапити до належної йому на праві приватної власності квартири та користуватися нею для проживання своєї сім`ї. Тому, позивач просить усунути перешкоди в користуванні належною йому квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом примусового виселення ОСОБА_2 з даної квартири. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
З копії Протоколу №598588 проведення електронних торгів від 01.11.2023 вбачається, що переможцем торгів є ОСОБА_1 (реєстраційний номер лота 538431; найменування майна: двокімнатна квартира загальною площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава визначення переможця: найвища цінова пропозиція).
Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.11.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №273, АТ КБ "ПриватБанк" (продавець) передало у власність ОСОБА_1 (покупцю), а останній прийняв у власність об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 і зобов`язався сплатити її ціну, встановлену в ході проведення електронних торгів 01.11.2023.
Згідно з копією Акту приймання-передачі нерухомого майна від 17.11.2023 до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.11.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстром №273, АТ КБ "ПриватБанк" (продавець) передало, а ОСОБА_1 (покупець) прийняв у власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.
З копії витягу з Державного реєстру речових прав від 17.11.2023 (індексний номер витягу: 354867901) вбачається, що ОСОБА_1 належить на прав приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії відповіді з ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 01.02.2024 при неодноразових виходах за адресою: АДРЕСА_1 двері квартири ніхто не відчиняв, на залишені повідомлення не відповів.
З витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 05.03.2024 вбачається, що інформація щодо зареєстрованої особи ОСОБА_2 в реєстрі територіальної громади відсутня.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В ч.ч. 1-3, 7 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 459/3224/17 від 12.10.2020 зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3 ст. 116 ЖК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 569/4373/16-ц від 21.08.2019 зазначено, що такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
У п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2018 у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Суд враховує, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не зареєстрована у вище вказаній квартирі.
ОСОБА_2 не надала до суду докази, які б підтверджували наявність законних підстав для її проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_2 не надано до суду доказів того, що вона має чи мала будь-які родинні відносини з позивачем, є чи була членом його сім`ї або докази того, що ОСОБА_1 надав згоду на її проживання в даній квартирі.
Суд вважає, що діями відповідача порушується право власності позивача, оскільки останній не може користуватися квартирою АДРЕСА_2 , та, як зазначає позивач, ОСОБА_2 не допускає його у вказану квартиру і відмовляється добровільно покинути приміщення квартири.
Враховуючи принципи законності, пропорційності, суд вважає, що виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 , не призведе до порушення права відповідача на житло, яке гарантоване Конституцією України та Європейською конвенцією з прав людини (Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод).
У спростування зазначених позивачем доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.
На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) в користуванні належною йому на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) в користуванні належною йому на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.06.2024.

Суддя В. В. Кокорєв