Номер провадження: 22-ц/813/3919/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

09 листопада 2022 року засобами поштового зв`язку АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 115827,86 грн, посилаючись на те, що 09 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та відповідачем укладено кредитний договір №2007/693-01/34, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використані грошові кошти в сумі 160000 грн.

За умовами зазначеного вище кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит в порядку та на умовах, що визначені вказаним вище договором, а також виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені положеннями кредитного договору.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого у нього перед банком виникла заборгованість.

На підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва з відповідача було стягнуто на користь банку 45135,86 грн заборгованість за вказаним вище кредитним договором, а також витрати, пов`язані з розглядом спору Третейським судом.

У зв`язку з не виконанням умов кредитного договору, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 05 вересня 2022 року становить 115827,86 грн та складається з суми заборгованості: за ставкою 3% на кредитну заборгованість 9762,99 грн; за інфляційними втратами на кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк».

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом помилково не застосовано до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК України, не враховано, що виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року №6-5546/11 не виконано, а тому, оскільки відповідач належно не виконує взяті на себе зобов`язання, станом на 05 вересня 2022 року утворилася заборгованість за ставкою 3 % на кредитну заборгованість у розмірі 115827,86 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (115827,86 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (248100,00 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

29 жовтня 2007 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №2007/693-01/34, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 160000 грн, зі сплатою 15 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 08 жовтня 2022 року, на умовах, визначених цим договором (а.с. 8-11).

Згідно з пунктом 3.3.7. кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами на фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1. цього договору.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3. зазначеного кредитного договору, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п.3.3.13 цього договору, строків сплати процентів, визначених в п.1.1, 2.6, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1 процент від несвоєчасно сплаченої суми за день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. У разі порушення позичальником вимог пунктами 3.3.2.-3.3.5., 3.3.9.-3.3.11 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 % кредиту, визначеного п.1.1 цього договору, за кожний випадок.

09 жовтня 2007 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №2007/693-01/34, відповідно до умов якої сторони досягли домовленості щодо встановлення з 20 жовтня 2008 року процентної ставки за користування кредитом на рівні 22% річних. Інші умови договору залишилися незмінними (а.с. 11).

ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", звернулося до Третейського суду при асоціації українських банків з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу, на підставі рішення якого 31 травня 2012 року Дніпровським районним судом

м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 45135,86 грн заборгованості за кредитним договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №2007/693-01/34 від 09 жовтня 2007 року. Також стягнуто 754,61 грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом (а.с. 7).

Постановою державного виконавця від 30 червня 2015 року вказаний вище виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні відомості, з яких можливо зробити висновки щодо виконання/ невиконання на даний час відповідачем рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 8.35. постанови від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 646/14523/15-ц (провадження N 14591цс18).

У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 1410цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (провадження N 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року у зв`язку з чим банк звернувся до Третейського суду з вимогою до позивача про стягнення суми боргу.

Рішенням Третейського суду від 30 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 45135,86 грн.

Отже, вказаним вище рішенням підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком у розмірі 45135,86 грн та його порушення.

Виконавчий лист №6-5546/11, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 31 травня 2012 року пред`явлений до примусового виконання, повернуто банку без виконання про що свідчать відомості про стан виконавчого провадження, долучені до позовної заяви, зокрема постанова державного виконавця про повернення виконавчого листав стягувачу.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16 (провадження N 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16 (провадження N 14-254цс19).

Від наведених висновків Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного вище не врахував, не надав належної правової оцінки відомостям щодо повернення без виконання виконавчого листа №6-5546/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 31 травня 2012 року, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 3 % річних у зв`язку з непогашенням кредитної заборгованості.

Зважаючи, що вказане вище рішення Третейського суду відповідачем не виконане, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % процентів річних.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором за період з 01 листопада 2011 року по 05 вересня 2022 року 3 % річних склали 9762,99 грн, інфляційні втрати 106064,87 грн, а разом 115827,86 грн (а.с. 17-18).

З цим позов банк звернувся до суду 09 листопада 2022 року, що підтверджується відбитком штемпелю на поштовому конверті, таким чином банк наділений правом вимоги до відповідача, що обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто з 09 листопада 2019 року по 09 листопада 2022 року, тоді як позовні вимоги заявлені банком у межах до 05 вересня 2022 року.

Водночас, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року по 05 вересня 2022 року.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, в межах позовної давності, з урахуванням заявлених позовних вимог та наведених вимог закону, з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" підлягає стягненню 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Тож, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати, розраховані за період з 09 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі

8468,52 грн, враховуючи показники індексу споживчої інфляції в Україні за вказаний період, виходячи з розрахунку: IIc (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.18762290; 45 135,86 (сума заборгованості) x 1.18762290 - 45 135,86 = 8 468,52 грн.

Також, відповідно до зазначених вище вимог закону, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% за період з 09 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3105,11 грн.

Врахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20 є безпідставним, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі та у справі, що була предметом касаційного перегляду, не є подібними, оскільки в останній Верховним Судом встановлено, що позивач позов про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явив, тоді як у цій справі встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» звертався з позовом до Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, і така вимога була задоволена.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже встановивши обставини не виконання рішення Третейського суду та повернення виконавчою службою виконавчого листа, виданого на його примусове виконання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Сенс-Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 11573,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги банку на суму 115827,86 грн, підлягають задоволенню частково на суму 11573,63 грн, що становить 10 % від загальної ціни позову, то з ОСОБА_1 потрібно стягнути на користь АТ «Сенс-Банк» судовий збір, сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги в сумі 620,25 грн. (248,10 грн +372,15грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги АТ «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс-Банк» () за період з 09 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року 3% річних у сумі 3105,11 грн та інфляційні втрати у сумі 8468,52 грн, та судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 620,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова