Справа № 953/2019/24
Провадження № 2/243/1142/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Дюміної Н.О.

при секретарі Петрусі Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості за договором позики,

учасники справи: не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 15 березня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2024 року справу передано за підсудністю на розгляд до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 13.02.2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав 30000,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 , строком до 31 грудня 2022 року. Позивачем було передано зазначені кошти у присутності двох свідків. Відповідачем повернуто позивачу кошти у розмірі 13000,00 грн, що підтверджується графіком погашення заборгованості. Після липня 2022 року відповідач перестав сплачувати кошти згідно графіку погашення заборгованості. Тому утворилася заборгованість у розмірі 17000,00 доларів США. Згодом відповідачу стало відомо, що відповідачі по справі розлучилися та навіть поділили квартиру.

На підставі наведеного, посилаючись на ст.ст. 526, 536, 625, 1046, 1048-1050 ЦК України, позивач просить суд ухвалити рішення яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 648397,00 грн сума основного боргу, 37740,93 грн 3 % річних та 37740,93 інфляційні витрати та судові витрати.

2. Відповідачем ОСОБА_2 надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї, а саме для придбання квартири АДРЕСА_2 , оскільки на момент укладення договору позики він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Так колишня дружина знала, про укладання договору позики із позивачем та не заперечувала проти цього, оскільки вважала, що краще взяти в борг у знайомих ніж звертатися до банківських установ. Після отримання коштів у позивача 15.02.2021 року, ним було придбано вищезазначену квартиру. Зазначив, що дійсно зобов`язувався повернути борг у строк до 31.12.2022 року. Починаючи з серпня 2021 року ним було повернуто позивачеві кошти у розмірі 13000,00 доларів США. Зазначені кошти він повертав за допомогою батьків, дружина не приймала участі у поверненні боргу. Вказав, що в 2023 році вони із відповідачкою розлучилися та поділили квартиру, яку придбали на позичені у позивача кошти. На підставі наведеного відповідач вважає, що оскільки ним вже виплачено 13000,00 доларів США, то залишається 2000,00 доларів США йому повернути позивачу, а його колишня дружина повинна сплатити 15000,00 доларів США. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат заперечував, посилаючись, що договором позики не було передбачено зазначені витрати.

Додатково надіслав до суду письмові заперечення на відзив відповідача ОСОБА_3 , зі змісту яких вбачається, що він не погоджується із твердженнями відповідачки, про те, що їй не було відомо про укладання ним договору позики, та надав суду виписки зі своїх банківських рахунків.

3. Представником відповідача ОСОБА_3 надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що дійсно відповідачі по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, проте ОСОБА_3 не було відомо про укладання колишнім чоловіком договору позики, письмової згоди на його укладання остання не надавала. Квартиру вони придбали за спільні кошти. А кошти які колишній чоловік отримав в борг не було використано в інтересах сім`ї та ОСОБА_2 не доведено наведеного. На підставі наведеного просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, але не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, представник позивача надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності.

5. Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву просив суд розгляд справи проводити у його відсутності.

6. Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, але не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, представник відповідача у відзиві просив суд розгляд справи проводити за їх відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

7. Ухвалою суду від 23 травня 2024 було відкрито було відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін.

8. Ухвалою суду від 31 липня 2024 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

9. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

10. 13 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір цільової позики, за умовами якого останньому було надано грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США, що еквівалентно 835152,00 грн строком до 31.12.2022 року. Цільове призначення грошових коштів для купівлі позичальником житлової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Позика передавалася позичальнику у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 9 зазначеного договору, в разі коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. У випадку не повернення позики нараховується пеня передбачена діючим законодавством України.

Відповідно до графіку повернення позики (грошових коштів), що міститься у договорі позику, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 було повернуто борг у розмірі 13000,00 доларів США, а саме: 23.08.2021 2100,00 доларів США (еквівалент у гривні 55965,84 грн); 19.10.2021 1400,00 доларів США (еквівалент у гривні 36878,66 грн); 25.01.2022 2500,00 доларів США (еквівалент у гривні 70795,25 грн); 18.02.2022 1500,00 доларів США (еквівалент у гривні 41141,45 грн); 19.04.2022 3000,00 доларів США (еквівалент у гривні 87764,70 грн); 17.08.2022 2500,00 доларів США (еквівалент у гривні 73137,25 грн).

11. ОСОБА_2 на момент укладання договору цільової позики 13 лютого 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , видане 23 червня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та не оспорюється сторонами по справі.

12. 15 лютого 2021 року ОСОБА_2 було придбано квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до копії купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №176.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 1 085 800,00 грн, що за курсом НБУ станом на 15.02.2021 в еквіваленті складає 39000,00 грн .

Відповідно до п. 4.6 договору, придбання квартири вчинено за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_2 ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляка Д.В. 15.02.2021 року за реєстровим №175.

13. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27 червня 2023 року у справі №554/7875/22, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

14. Згідно відомостей з ЄДРСР, судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2023року у справі № 554/10699/22, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 червня 2024 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2023року у справі № 554/10699/22 залишено без змін. Постанова набула законної сили 27 червня 2024 року.

15. У судовому засіданні також було досліджено виписки по банківським рахункам відповідач ОСОБА_9 .

V. Оцінка Суду.

16. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

17. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України.

18. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

19. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

20. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

21. Отже з огляду на реальний характер договору позики письмова форма такого договору та розписка позивальника є належними доказами факту передачі грошової суми позичальнику.

22. За приписами частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

23. Суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_2 в позику від ОСОБА_1 коштів у розмірі 30000,00 доларів США, його обов`язок щодо їх повернення, а також те, що вказані кошти у встановлений строк в повному обсязі повернуті не були.

24. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

25. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

26. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

27. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

28. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

29. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

30. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

31. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

32. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

33. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

34. Отже, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

35. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

36. Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

37. При цьому, ненадання письмової згоди другого з подружжя на отримання позики саме по собі не вказує на відсутній солідарний обов`язок повернення боргу за договором позики (див. постанови Верховного Суду: від 02 квітня 2020 року у справі № 638/17330/16-ц (провадження № 61-43636св18), від 19 травня 2021 року у справі № 641/9402/13-ц (провадження № 61-773св20).

38. Аналізуючі наведені норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що укладення одним з подружжя правочину за згодою іншого презюмується. Те, що правочин було укладено одним з подружжя не в інтересах сім`ї, а в особистих інтересах, має бути доведено саме тією особою, яка спростовує цю презумпцію, якщо це прямо не передбачено тим, чи іншим правочином.

39. Так, судом було встановлено, що 15 лютого 2021 року ОСОБА_2 було придбано квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до копії купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №176. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 1 085 800,00 грн, що за курсом НБУ станом на 15.02.2021 в еквіваленті складає 39000,00 грн

40. Водночас відсутні будь які дані про те, що сім`я відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , крім коштів отриманих за договором позики від позивача мала у своєму розпорядженні кошти необхідні на придбання квартири.

41. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 при укладені договору позики діяв в інтересах сім`ї та під час перебування в шлюбних відносинах із ОСОБА_3 , а отримані кошти витрачались для задоволення спільних потреб сім`ї, а саме для придбання спільної квартири.

42. Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачка ОСОБА_3 вказувала на те, що нею не було надано згоду на отримання ОСОБА_2 позики, та вказала, що зазначені кошти були використані не в інтересах сім`ї, оскільки їй взагалі не було відомо про укладання зазначеного договору позику.

43. Разом із тим, суд не може погодитися із твердженнями відповідача ОСОБА_3 , оскільки жодних належних доказів зазначеним обставинам суду надано не було.

44. Тому, відповідачем ОСОБА_3 не доведено, що кошти отримані її колишнім чоловіком ОСОБА_2 в борг у позивача було використано не в інтересах сім`ї.

45. Тому на думку суду в даному випадку сторони будуть відповідати за неповернення боргу в солідарному порядку.

46. Щодо стягнення заборгованості за договором позики, суд зазначає наступне.

47. Як вже було встановлено судом, 13 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір цільової позики, за умовами якого останньому було надано грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США, що еквівалентно 835152,00 грн строком до 31 грудня 2022 року. Цільове призначення грошових коштів для купівлі позичальником житлової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Позика передавалася позичальнику у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

48. Відповідно до графіку повернення позики (грошових коштів), що міститься у договорі позику, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 було повернуто борг у розмірі 13000,00 доларів США, а саме: 23.08.2021 2100,00 доларів США (еквівалент у гривні 55965,84 грн); 19.10.2021 1400,00 доларів США (еквівалент у гривні 36878,66 грн); 25.01.2022 2500,00 доларів США (еквівалент у гривні 70795,25 грн); 18.02.2022 1500,00 доларів США (еквівалент у гривні 41141,45 грн); 19.04.2022 3000,00 доларів США (еквівалент у гривні 87764,70 грн); 17.08.2022 2500,00 доларів США (еквівалент у гривні 73137,25 грн).

49. Так, відповідно до умов договору строк повернення грошової суми у повному обсязі настав 31 грудня 2022, втім, відповідач умови договору не виконав в повному обсязі, сума боргу складає 17000,00 доларів США, що й зумовило необхідність для позивача звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

50. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

51. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

52. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

53. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

54. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

55. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

56. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

57. Втім, відповідач ОСОБА_2 не виконав умови договору, грошові кошти, які визначені пунктом 1 Договору, не повернув.

58. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

59. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

60. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

61. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

62. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

63. Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

64. Так, предметом позовних вимог вже є неповернута сума боргу у розмірі 17000,00 доларів США, що еквівалентно 698 659,20 грн.

65. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

66. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу 698 659,20 грн це сума боргу по курсу НБУ (гривні до долару США) саме станом на день ухвалення рішення суду 03.09.2024 (17000,00 доларів США х 41,0976 грн), оскільки це відповідає вимогам закону щодо стягнення сум в гривневому еквіваленті (по відношенню до курсу іноземної валюти), якщо справа вже розглядається судом, а не йде мова про добровільне виконання зобов`язань сторонами договірних відносин.

67. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

68. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що стягнення проводиться по курсу, який встановлено НБУ на день ухвалення рішення суду.

69. Щодо тверджень відповідача ОСОБА_2 , про те, що він частково визнає позовні вимоги, а саме у сумі 2000 доларів США, оскільки решту частину боргу ним було сплачено у розмірі 13000 доларів США позикодавцю зі своїх особистих коштів, суд зазначає наступне.

70. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі №280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18), що у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

71. Як вже було встановлено судом на момент укладання договору позики та на момент повернення частини боргу (13000 доларів США) відповідачі по справі перебували у шлюбі. Тому доводи відповідача про те, що борг ним було сплачено з особистих коштів, а саме йому допомагали батьки підлягає доказування саме відповідачем ОСОБА_2 , оскільки ним оспорюється зазначений факт. Проте жодних доказів, які б підтверджували зазначені обставини суду надано не було, тому зазначені твердження не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

72. Стосовно позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України.

73. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

74. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

75. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

76. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

77. Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

78. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Тобто з урахуванням викладеного нарахування процентів визначених ст.625 ЦК України та пені, можливе лише до 23 лютого 2022 року.

79. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2023 року, справа № 183/7850/22, вказав, що касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

-на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

-на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

80. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

81. Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу та пені за період з 01 січня 2023 року по 11 березня 2024 року відсутні, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

82. Стосовно вимоги стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення суд зазначає наступне.

83. За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

84. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 (справа № 296/10217/15-ц).

85. Тому зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 183/7850/22.

86. За наведених обставин, стягненню з відповідача на користь Позивача інфляційні нарахування не підлягають.

87. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

88.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

89. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 7093,62 грн.

90. Позов заявлено з ціною 709362,00 грн, а підлягає задоволенню в сумі 698 659,20 грн, що складає 98,49 %. Тому із відповідачів на користь позивача слід стягнути 6986,51 грн судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264-265, 267, 268 ЦПК України, 525-527, 546, 554, 611, 629, 1048, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 заборгованість за договором цільової позики від 13 лютого 2021 року в сумі 698 659 (шістсот дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 6986,51 грн, по 3493 (три тисячі чотириста дев`яносто три) гривні 25 копійок з кожного.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.О. Дюміна