ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6884/23 Головуючий у 1-й інстанції: Зуб І.Ю.
Номер провадження: 22-ц/819/248/24 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.10.2019 року прийнятий на посаду менеджера з логістики Херсонської філії" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" згідно наказу № 15-К від 16.10.2019 року. У зв`язку з воєнними діями та окупацією м. Херсона офісна будівля "Брейн", розташована за адресою Миколаївське шосе, 5-й км, в якій знаходилася Херсонська філія ТОВ "Ірбіс Компані, була захоплена ворогом та використовувалась в якості казарми під час окупації м. Херсона. До деокупації м. Херсона, тобто до 11.11.2022 року, дана будівля була зруйнована повністю. Інше робоче місце після деокупації м. Херсона відповідач не надавав та не повідомляв щодо можливості переведення на іншу роботу або звільнення. 16.05.2023 року позивач звернувся до відповідача з проханням звільнити його із займаної посади за власним бажанням, але його повідомили про його звільнення з 27.02.2023 року за ст. 36 п. 8-3 КЗпП відповідно до наказу № 18 від 27.02.2023 року. Розрахунок при звільнені з ним не проведено, розрахункової відомості не надано. На час звільнення 27.02.2023 року з дня деокупації м. Херсона чотиримісячний строк відсутності на роботі не закінчився, тому вважає своє звільнення і наказ № 18 від 27.02.2023 року про звільнення незаконними.

Зазначив, що заробітна плата йому не виплачувалась з лютого 2022 року включно до часу звільнення 27.02.2023 року. За лютий-вересень 2022 року мінімальна заробітна плата складала 5232,50 грн з урахуванням податків, що становить 41860 грн, жовтень-грудень 2022 року - 5393,50 грн, що складає 16180,50 грн, січень-лютий 2023 року - 5769,44 грн, що складає 11538,88 грн, а всього - 69579,38 грн.

Своє звільнення вважає незаконним, термін вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення судового рішення (час поновлення на роботі) становить 207 день на час звернення до суду, середньомісячний заробіток складає 69579,38 грн./ 365 днів = 190,63 грн, а за 207 днів складає 33460,41 грн.

Позивач зазначив, що із вказаними позовними вимогами звертався 29.05.2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси, однак ухвалою цього ж суду від 28.08.2023 року його позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" суд повернув на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України та роз`яснив право повторного звернення із заявою до суду.

З огляду на зазначене, просив суд поновити його на роботі на посаді менеджера з логістики Херсонського філіалу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані"; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2022 року по 27.02.2023 рік у сумі 69579,38 грн, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 27.02.2023 року до дня поновлення на роботі, який на час звернення до суду становить 33460,41 грн, а всього 103039,79 грн. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці понад чотири місяці поспіль, не забезпечив роботодавця інформацією про причини своєї відсутності, жодними належними та допустимим засобами її не обґрунтував, тому ТОВ "Ірбіс Компані" дотримано приписів трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Щодо виплати заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2022 року по 27.02.2023 року у сумі 69579,38 грн суд врахував, що з 25.02.2022 року зупинено діяльність Херсонської філії "Ірбіс Компані" на підставі наказу № 12 від 25.02.2022 року у зв`язку з її захопленням військами рф. Даний наказ в передбаченому законом порядку не оскаржено. З довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 вбачається, що ОСОБА_1 за лютий 2022 року (28 трудових днів) виплачено заробітну плату у розмірі 5610,00 грн. У зв`язку з зупиненням роботи Херсонської філії ТОВ "Ірбіс Компані" з 25.02.2022 по 27.02.2023 року (день звільнення позивача) позивач не виконував посадові обов`язки, тому відсутні підстави для нарахування та виплати на його користь заробітної плати за цей час. Суд врахував позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, про можливість в добровільному порядку виплати нарахованих позивачу коштів в розмірі 3014,86 грн як компенсації за 18 днів відпустки за умови звернення позивача за їх отриманням. Вказана сума нарахована та задепонована, що вбачається з відомості на виплату готівки № 13 від 27.02.2023 року. Вважав, що стороною відповідача було дотримано приписів трудового законодавства під час звільнення позивача, тому вимоги останнього в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні вимоги, задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що:

- висновок суду про виплату йому заробітної плати у розмірі 5610,00 грн підтверджується довідкою ОК-7 Пенсійного фонду, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відомості, що зазначені в документі, свідчать про нарахування коштів, а не їх отримання;

- відповідач підтвердив, що при звільненні не розрахувався з позивачем в повному обсязі, а саме не виплатив компенсацію за відпустку в розмірі 3014,86 грн, що є порушенням трудового законодавства і підтверджує його неправомірні дії під час звільнення;

- роботодавець при звільненні не провів розрахунок та не надав йому розрахункової відомості, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 47, статтей 116, 117 КЗпП;

- на час звільнення 27.02.2023 року з дня деокупації м. Херсона чотиримісячний строк відсутності позивача на роботі не закінчився, тому звільнення на підставі п. 8-3 ст. 36 КЗпП є незаконним;

- звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" зазначив, що:

- позивач не вказав та не надав відповідних доказів щодо свого місця перебування після 24.02.2022 року, причин невиходу на зв`язок з роботодавцем, не подав будь-яких заяв щодо працевлаштування та щодо відсутності наміру перевестись до офісу головного підприємства "Ірбіс Компані" в м. Миколаєві з березня 2022 року по травень 2023 року, після деокупації м. Херсон не вчиняв будь-яких активних дій щодо повернення на роботу;

- вимоги п.8-3 ч.1 ст. 36 КЗпП України не містять умов щодо врахування причин відсутності працівника на роботі, інформації про це, а також причин їх поважності, тому посилання позивача на початок відрахування чотиримісячного строку відсутності на роботі з моменту деокупації м. Херсон є необґрунтованими;

- звернення в травні 2023 року позивача до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням підтверджує відсутність у нього наміру та бажання працювати у відповідача та свідчить про недобросовісність та непослідовність його дій (бездіяльності);

- у зв`язку із невиконанням позивачем жодної роботи протягом березня 2022 року до лютого 2023 року та законністю звільнення, відсутні підстави для стягнення будь-яких сум; відповідно до даних довідки форми ОК-7 заробітна плата за лютий 2022 року позивачу була нарахована та сплачена, компенсація відпустки за 18 днів у розмірі 3014,86 грн задепонована та може бути сплачена за відповідною заявою позивача;

- у відповідача відсутні підстави для виплати нарахованих коштів через відсутність позивача в день звільнення та непред`явлення вимоги про розрахунок до пред`явлення такої вимоги в суді;

- поновлення на роботі позивача є неможливим в Херсонській філії ТОВ "Ірбіс Компані" у зв`язку з продовженням зупинення діяльності філії та відсутністю умов для роботи;

- позивач пропустив місячний строк звернення до суду у справі про звільнення та тримісячний строк звернення до суду про виплату сум, що належать робітникові при звільненні, позивач не заявив клопотання про поновлення пропущених строків та не зазначив поважність їх причин; обставини звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси та повернення його позовної заяви не можна вважати поважною причиною пропуску строку, оскільки позовну заяву повернуто через невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, що є підставою для відмови в задоволенні позову через пропуск строків звернення до суду.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року - без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" не з`явився, належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у його відсутність, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав у ній викладених, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 17.10.2019 року на підставі Наказу № 15-к від 16.10.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду менеджера з логістики Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до акта про захоплення філії від 25.02.2022 року, складеного комісією у складі директора Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", бухгалтера та оператора ОЕМ, 25.02.2022 року територія та приміщення Філії, які знаходяться за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, з усіма транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням, товаром, іншими ТМЦ, документами захоплені озброєними військовими злочинцями російської федерації. Всі працівники та відвідувачі Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" були вигнані з приміщень та території філії з погрозами фізичної розправи. Забрати будь-які речі та документи можливості надано не було. Доступ до території та приміщень філії повністю заблокований військовими злочинцями та технікою російської федерації.

Згідно з копією Наказу № 12 від 25.02.2022 року "Про зупинення діяльності Херсонської філії" зупинено діяльність Філії (м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км) до припинення воєнного стану або до відновлення господарсько-організаційної можливості та доцільності; працівників Філії залишено в штаті підприємства до врегулювання питання про продовження або припинення трудових відносин за їх заявами або рішенням підприємства відповідно до вимог законодавства; за заявами працівників перевести їх до головного офісу підприємства в м. Миколаєві.

Відповідно до акта від 25.02.2022 року, складеного комісією у складі працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", 25.02.2022 року жоден з працівників Херсонської філії ТОВ "Ірбіс Компані" не з`явився до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ними втрачений, самостійно вони на зв`язок не виходили, встановити їх місцезнаходження або отримати іншу інформацію про них, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин, ознайомити або вручити копію наказу № 12 від 25.02.2022 року "Про зупинення діяльності Херсонської філії" є неможливим через окупацію м. Херсон військовими злочинцями рф.

Відповідно до акта від 12.11.2022 року, складеного комісією у складі працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", в період з 25.02.2022 року по 12.11.2022 року (після деокупації м. Херсон) жоден з працівників Херсонської філії ТОВ "Ірбіс Компані" не з`являвся до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ними втрачений, самостійно вони на зв`язок не виходили, встановити їх місцезнаходження або отримати іншу інформацію про них, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин неможливо через захоплення та подальше знищення будівлі, майна, документів, в т.ч. кадрових, облікових та бухгалтерських, військовими злочинцями рф.

05.12.2022 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" подано до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо захоплення території та приміщення Херсонської філії ТОВ "Ірбіс Компані".

Відповідно до витягу з ЄРДР слідчим відділенням відділу поліції № 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області 23.12.2022 року відкрито кримінальне провадження № 0000304 за ознаками кримінального правовпорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Згідно з актом № 8 від 27.02.2023 року, складеним комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", працівник Херсонської філії - менеджер з логістики ОСОБА_1 , з 25.02.2022 року по 27.02.2023 року (понад 12 місяців) не з`явився до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ним втрачений, самостійно на зв`язок не виходив, встановити його місцезнаходження або отримати іншу інформацію про нього, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин, неможливо.

Відповідно до копії наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" № 18 від 27.02.2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера з логістики з 27.02.2023 року на підставі п.8-3 ст.36 КЗпП. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 16.05.2023 року.

Згідно з актом № № 8/1 від 27.02.2023 року, складеним комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані", працівника Херсонської філії менеджера з логістики ОСОБА_1 , ознайомити чи вручити Наказ №18 від 27.02.2023 року про його звільнення неможливо через відсутність інформації про його місцезнаходження та втрату зв`язку з ним.

Відповідно до довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за лютий 2022 року (28 трудових днів) нараховано заробітну плату у розмірі 5610,00 грн.

Згідно з відомістю № 13 за лютий 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" на ім`я ОСОБА_1 депоновано 3014,86 грн.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).

Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов`язують оточуючих, органи державної влади та інших суб`єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника.

Строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, застосовується незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цього строку, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо цей строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси ( за визначеною територіальною підсудністю) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку та моральної шкоди (справа № 521/14462/23, провадження 2/521/3970/23).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку та моральної шкоди залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України; роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Вказані обставини свідчать про те, що дізнавшись про своє звільнення з роботи, позивач відразу почав вчиняти активні дії, спрямовані на захист своїх трудових прав, у тому числі і звернення до суду з позовом у межах місячного строку з дня отримання наказу про звільнення, тому строк звернення до суду за захистом свого порушеного права ним пропущено з поважних причин.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, провадження № 61-2741 св 19.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору зазначені у статті 36 КЗпП України.

19 липня 2022 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ від 01.07.2022 року, частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено, зокрема, пунктом 8-3, відповідно до якого підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Чотири місяці рахуються від дня, коли Закон №2352-ІХ від 01.07.2022 року набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України).

Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад чотири місяці поспіль; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад чотири місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

У випадку невиконання одночасно двох вищенаведених умов, звільнення відповідно до такої підстави, може бути визнано судом незаконним, наприклад, якщо працівник доведе, що протягом чотирьох місяців інформував роботодавця про причини своєї відсутності.

Загальновідомим фактом є те, що м.Херсон 25.02.2022 року було окуповано військами рф і деокуповано 11.11.2022 року. Адміністративна будівля, територія і приміщення Філії з транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням, товаром, ТМЦ, документами, які знаходяться за адресою: м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км були захоплені загарбниками, що підтверджується актом про захоплення філії від 25.02.2022 року, складеним працівниками Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані".

З матеріалів справи вбачається, що згідно Наказу № 12 від 25.02.2022 року "Про зупинення діяльності Херсонської філії" зупинено діяльність Філії (м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км) до припинення воєнного стану або до відновлення господарсько-організаційної можливості та доцільності; працівників Філії залишено в штаті підприємства до врегулювання питання про продовження або припинення трудових відносин за їх заявами або рішенням підприємства відповідно до вимог законодавства. Господарська діяльність Філії наразі не відновлена. З 25.02.2022 року до дня звільнення - 27.02.2023 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі, і позивачем даний факт не заперечується, при цьому останній не повідомляв роботодавця про причини такої відсутності, у роботодавця з об`єктивних причин зв`язок з ним було втрачено, встановити його місцезнаходження було неможливо, що ОСОБА_1 не спростовано.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

За вказаних встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що наявні одночасно дві умови для звільнення ОСОБА_1 за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпПУ, а саме відсутня обставина відсутності працівника на робочому місці понад чотири місяці, тому що таке робоче місце, яке було визначено йому умовами трудового договору із відповідачем - Херсонська філія Товариства, яка розташована у м.Херсоні, Миколаївське шосе, 5 км відсутнє (зруйноване), господарська діяльність зупинена і з моменту деокупації м. Херсона 11 листопада 2022 року до моменту звільнення ОСОБА_1 чотири місяці не сплинули.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" відповідач мав би призупинити дію трудового договору з працівниками Херсонської філії, зокрема, із ОСОБА_1 , про що необхідно було видати відповідний наказ.

Фактично наказом № 12 від 25 лютого 2022 року "Про зупинення діяльності Херсонської філії" трудові відносини з працівниками філії, зокрема з ОСОБА_1 були призупинені.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, та відсутні підстави для поновлення його на роботі, оскільки він не відповідає обставинам справи та до нього суд дійшов у порушення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Враховуючи, що трудові відносини між ТОВ "Ірбіс Компані" і ОСОБА_1 були фактично призупинені з вини держави агресора, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають відшкодуванню державою, що здійснює збройну агресію проти України, а у задоволенні вказаних позовних вимог за рахунок відповідача слід відмовити. (частина 4 статті 13 ЗУ " "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану").

Щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" заробітної плати колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Колегія суддів погоджується, що у період з 25 лютого 2022 року по 27 лютого 2023 року ОСОБА_1 не працював, господарська діяльність ТОВ "Ірбіс Компані" була зупинена, тому підстави стягнення заробітної плати за вказаний період відсутні.

Заперечуючи наявність заборгованості із заробітної плати ТОВ "Ірбіс Компані" посилалося на довідку ОК-7 Пенсійного фонду, яка на його думку, підтверджує нарахування та виплату заробітної плати за лютий 2022 року у розмірі 5610 грн. Відповідач, посилаючись на дану обставину, не надав відповідних доказів на підтвердження відсутності заборгованості, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до правового висновку у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 266/6853/18 згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Разом з тим, відповідачем не доведено, що розрахунок з ОСОБА_1 за лютий 2022 року ним проведено. Довідка ОК-7 Пенсійного фонду підтверджує нарахування, але не виплату позивачу заробітної плати. Позивач пояснив, що заробітна плата виплачувалася готівкою за відомістю один раз на місяць - 10 числа наступного місяця, тому з ТОВ "Ірбіс Компані" підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 заробітна плата за лютий 2022 року у розмірі 5610 грн. Оскільки позивач був відсутній на роботі на момент звільнення, у відповідача не виникло обов`язку здійснення з ним розрахунку.

За вказаних обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати за лютий 2022 року у розмірі 5610 грн підлягають задоволенню, а рішення суду у заз наченій частині скасуванню, з ухваленням нового про задоволення зазначених вимог.

Крім того, відповідно до частин 1-3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Що стосується заборгованості за інший період, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період з березня 2022 року до лютого 2023 року належними, допустимими та достовірними доказами виконання ним роботи, відповідно до умов трудового договору, нарахування йому заробітної плати за вказаний вище період в певному розмірі, відтак підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2022 року до 27 лютого 2023 року року не вбачається.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" слід стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий 2022 року у розмірі 5610 грн, в іншій частині вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", з ТОВ "Ірбіс Компані" в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню 1160,13 (1073, 60 + (1073, 60* 8,06 %) грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року в частині поновлення на роботі, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" на користь ОСОБА_1 заробітної плати скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера з логістики Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" з 27 лютого 2023 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" на користь ОСОБА_1 заробітну плату за лютий 2022 року у розмірі 5610,00 грн без врахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" в дохід держави судовий збір у сумі 1160,13 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду складено 24 липня 2024 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська