ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/898/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/6139/23 Категорія: 304090000 Крива Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Євгена Володимировича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року АТ «А-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 грудня 2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті htth://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а остання в порушення норм закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку з чим, станом на 27 жовтня 2023 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року в розмірі 22426,03 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 9252,26 грн., заборгованість за відсотками 11555,08 грн., та заборгованість за штрафами 1618,69 грн., яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 19 лютого 2015 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

Судом звернуто увагу, що відповідач дійсно користувалася кредитними коштами в АТ «Акцент-Банк», що підтверджується випискою по картці відповідача, однак позивачем не надано суду інформації щодо дати отримання відповідачем банківської картки при підписанні Анкети-заяви від 19 лютого 2015 року.

АТ «Акцент-Банк» у позові вказує, що заборгованість зі сплати кредиту утворилась у відповідача саме на підставі Анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» від 30 грудня 2016 року та просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н саме від 30 грудня 2016 року.

Однак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за договором від 30 грудня 2016 року та наявність заборгованості за наданим 30 грудня 2016 року кредитом, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, боржниця користувалась кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Зазначає, що навіть якщо враховувати позицію суду щодо не підписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинен сплачувати процентну ставку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується банком лише у частині відмови у стягненні відсотків, а тому перегляду в апеляційному порядку рішення підлягає лише у даній частині.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 згідно анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки (а.с. 8).

Відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 13-20).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 жовтня 2023 року банк нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року, яка склала 22426 грн. 03 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 9252 грн. 26 коп., заборгованість за відсотками 11555 грн. 08 коп., та заборгованість за штрафами 1618 грн. 69 коп.

Згідно з частиною першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 19.02.2015 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та штраф.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містять її підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.02.2015 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Виходячи з аналізу наданої банком роздруківки Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «А-Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

Слід наголосити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19.02.2015 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «А-Банк», оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 картки із встановленим кредитним лімітом саме 19.02.2015 на підставі підписаної ОСОБА_1 . Анкети-заяви.

З матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачкою, що 19.02.2015 вона звернулась до банка з метою отримання банківських послуг і підписала Анкету-заяву, на підставі якої отримала кредит. На підставі договору, відповідачці видавались кредитні картки, встановлювався кредитний ліміт. Відповідач з 2016 року користувалась карткою, отримуючи від банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 не надала до суду доказів того, що нею були підписані інші договори з АТ «А-Банк», що свідчило б про те, що встановлення кредитного ліміту та нарахування заборгованості відбулося за іншим кредитним договором, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати, що кредитні кошти були передані відповідачу на підставі іншого кредитного договору.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).

ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову банку, жодних доказів на підтвердження власних доводів до суду не надала.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи транзакції за випискою по рахунку відповідача, за винятком тих надходжень та списань, які не були погоджені сторонами та умови яких відсутні в підписаній анкеті-заяві, з 30.12.2016 ОСОБА_1 фактично вклала 11164,54 грн. та фактично використала 7473,10 грн., а тому підстави для стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі відсутні.

Отже, АТ «А-Банк» не доведено наявність заборгованості розрахованої відповідно до погоджених між сторонами умов договору за кредитною карткою отриманою згідно Анкети - заяви від 19.05.2015.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника АТ «А-Банк» підлягає частковому задоволенню, з підстав зазначених у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Євгена Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді