Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7242/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Олешник померла тітка позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим від 18.08.2012 р. серії НОМЕР_1 .

На день смерті померлої залишилося спадкове майно:

- житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- ощадна книжка з вкладом на ній в установі Ощадбанку:

- земельний пай, який знаходиться в КСП «Нове життя».

Спадкодавець у шлюбі не перебувала, чоловіка та дітей не мала, а батьки померли. Спадкоємець другої черги її рідний брат (батько позивача), їх сестра померли. Спадкоємці першої черги відсутні.

Спадкоємцями за законом, відповідно до ст. 1265 ЦК України після померлої ОСОБА_2 , крім позивача є племінники померлої: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які претензій не заявляють і у 2013 році під час розгляду зустрічного позову у Виноградівському суді про визнання права власності на спадкове майно, відмовились від спадкового майна на користь позивача.

Відповідно до рішення Виноградівського суду від 18.10.2013 р. у справі №299/2618/13-ц на зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, враховуючи черговість споріднення та вимоги ст. ст. 1265, 1274 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом п`ятої черги третього ступеня спорідненості, яка прийняла спадщину та усуває від права на спадкування ОСОБА_5 , як спадкоємця п`ятої черги четвертого ступеня спорідненості. Рішенням суду, за ОСОБА_1 , 05.12.1948 p., було визнане право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 20.01.2014р.

Пізніше вдалося віднайти копію сертифіката, який посвідчує право на земельну частку (пай), що належав померлій ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 від 01.07.1997 р. Земельна частка (пай) розміром 2.18 в умовних кадастрових гектарах, розташована в с. Олешник КСП «Нове життя».

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею. а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває право на земельну частку (пай).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Так як відсутні оригінали правовстановлюючого документу на зазначений об`єкт нерухомого майна то в нотаріуса позивач не може оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай).

При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом) від 10.10.2024 р. №332/01-16, згідно якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і було рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує..

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за законом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нею повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 16.08.2012 року (а.с.6).

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.10.2013 року (справа №299/2618/13-ц) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (а.с.9-12). Рішення набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 20.01.2014 року, згідно якого Рішення Виноградівського районного суду від 18.10.2013 року залишено без змін (https://reestr.court.gov.ua/Review/36782272).

Вказаним рішенням встановлено, що на підставі належних та достовірних доказів, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області померла ОСОБА_2 (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи (а.с.12). Даний будинок згідно погосподарської книги № 24, особовий рахунок № НОМЕР_3 , довідки БТІ, технічного паспорта рахується за померлою ОСОБА_2 (а.с. 11, 12, 13-15). Померла проживала одна (а.с.9,10).

З пояснень представників сторін, обставин позовів, матеріалів даної справи, спадкової справи, судом встановлено, що особи, які б відносились до числа спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черг, відповідно до ст.ст. 1261, 1262, 1263, 1264 ЦК України, за померлою відсутні, а спадкоємцями п`ятої черги є ОСОБА_5 , як двоюрідний брат померлої, та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як племінники померлої (а.с.2-4, 10, 20-25, 52-53, 56, 57, 58, 62).

ОСОБА_5 , відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України подав до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщину за померлою ОСОБА_2 (а.с.21). З аналогічною заявою, у встановлений законом строк, звернулась і ОСОБА_1 (а.с.23). ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1274 ЦК України відмовились від спадкового майна на користь ОСОБА_1 (а.с.24,25).

Суд при вирішенні спору враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п`яту чергу спадкоємців за законом включаються інші родичі спадкодавця, крім тих, які спадкують в попередніх чотирьох чергах, а також утриманці, які одержують право на спадкування нарівні з родичами спадкодавця, які закликаються до спадкування. При цьому особливістю п`ятої черги є встановлення всередині її своєрідних "підчерг": родичі подальших ступені споріднення закликаються до спадкування за відсутності родичів попередніх ступенів. При цьому наявність у таких родичів права на спадкування за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК не означає відсутність у них права на спадкування за ст. 1265 ЦК. Таким чином, у п`ятій черзі спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення); правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення); двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п`ятий ступінь споріднення); троюрідні правнуки, троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники, троюрідні дядьки та тітки, чотириюрідні брати та сестри (шостий ступінь споріднення).

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 являється родичем спадкодавця третьої черги споріднення п`ятої черги, а ОСОБА_5 , який також претендує на спадкове майно є родичем четвертої черги споріднення п`ятої черги.

Отже, враховуючи черговість споріднення та вимоги ст. ст. 1265, 1274 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом п`ятої черги третього ступеня спорідненості, яка прийняла спадщину та усуває від права на спадкування ОСОБА_5 , як спадкоємця п`ятої черги четвертого ступеня спорідненості.

Відповідно до ч.4 ст.82 УПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд констатує, що обставини, встановлені у рішенні суду від 18.10.2013 року у справі №299/2618/13 щодо спадкування ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 мають преюдиційне значення для розгляду даної справи і додаткового доказування не потребують.

Матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якими відмовилися від спадщини в користь ОСОБА_1 .

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) від 01.07.1997 року серії ЗК №0088326, виданого на ім`я ОСОБА_8 . Вказаний документ підтверджує належність права на частку у землі колективного сільськогосподарського підприємства померлому спадкодавцю (аа.с.13-13 зв.).

В нотаріальному порядку оформити спадщину неможливо у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стверджується відмовою нотаріуса від 10.10.2024 року (а.с.15).

Відповідач по справі претензій до спадкового майна не має.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги. Спадщину прийняла. Інші спадкоємці претензій до спадкового майна не мають.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГІ «Нове життя», розміром 2,18 в умовних кадастрових гектарах, надане згідно Сертифікату на земельну частку (пай) серія ЗК №0088326 зареєстроване 27.06.1997 р. в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №7869 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо