Справа № 570/2432/24
Номер провадження 2/570/952/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивачів адвоката Дем`яненко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про поновлення реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 р. позивач ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області до відповідача Олександрійської сільської ради Рівненського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета, ОСОБА_3 та просить зобов`язати Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області з 06.07.2023 р. поновити її з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрацію місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в житловий будинок АДРЕСА_1 її мати ОСОБА_4 вселилася в 1992 році у якості дружини ОСОБА_5 зі згоди його власників і батьків чоловіка ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Там же народилася позивач, її брат ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9 .

Після смерті діда, батька і баби вони з матір`ю продовжували проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В 2019 р. батькова сестра ОСОБА_3 звернулася до Рівненського районного суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом їхнього виселення із житлового будинку АДРЕСА_1 на тій підставі, що вона стала його власником в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 .

Рішенням Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. ОСОБА_3 , в апеляційному порядку його не оскаржувала і воно набрало законної сили.

У липні 2023 р. позивачу стало відомо про те, що 06.07.2023 р. на підставі заяви ОСОБА_3 Олександрійською сільською радою Рівненського району усі члени їхньої сім`ї зняті із зареєстрованого місця проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 .

На заяву до Олександрійської сільської ради про поновлення місця реєстрації на підставі рішення Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. вона отримала відповідь від 07.08.2023 р. за №136, згідно якої ОСОБА_3 надала усі необхідні документи для зняття їх з реєстрації у належному їй в порядку спадкування житловому будинку як власник житла.

Наводить положення ст. 3 ЗУ від 05.11.2021 р. №1871-ІХ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»; пп.2 п.50 Порядку, затвердженого ПКМУ від 07.02.2022 р. №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад»; ч.7 ст. 7 СК України, ст.15 ЦК України, ч.2 ст. 19, ст.47 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод; судову практику, а саме: висновок Верховного Суду у справі №753/8506/19 від 19.04.2023 р. сама по собі реєстрація в певному місці проживання не дає особі права на користуванні певним житлом, якщо особа не проживала в ньому та втратила або не набула статусу члена сім`ї власника цього житла. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами, не означає втрату власником володіння такою нерухомістю; висновок Верховного Суду у справі №590/394/19 від 20.06.2020 р. втручання у право на повагу до житла буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, а й тоді, якщо для такого втрачання існують легітимні цілі.

З врахуванням правових висновків Верховного Суду і рішення Рівненського районного суду від 19.058.2023 р. у справі №570/4472/19 дії Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області по зняттю її з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зареєстрованого місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 за умови їхнього проживання у ньому і відсутності втрати права на користування ним, є неспівмірним втручанням у їхнє з ним право на житло. До того ж у цьому житлі від дня народження проживає ще один її син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по місцю проживання свого батька.

За висновком Рівненського районного суду, викладеного у рішенні від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19, не є підставою для виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень ст. 8 Конвенції прав і основоположних свобод на предмет пропорційності, при тому, що як вбачається зі змісту позовної заяви в належний позивачу ОСОБА_3 на даний час житловий будинок їхня сім`я (і вона в тому числі) вселилася з дозволу його власника.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що приймаючи рішення про зняття із задекларованого / зареєстрованого місця проживання на підставі заяви власника, орган реєстрації Олександрійська сільська рада Рівненського району зобов`язаний був керуватися не лише Порядком, затвердженим ПКМУ від 07.02.2022 р. №265, а й Конституцією України, законами України, Конвенцією прав і основоположних свобод.

Посилання Олександрійської сільської у відповіді від 02.08.2023 р. на правомірність своїх дій через надання повнолітнім власником домоволодіння ОСОБА_3 всіх документів, визначених у п.61 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265 і на те, що рішення Рівненського районну суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 не стосується спору про зняття з реєстрації, а стосується предмету спору про усунення перешкод у користуванні майном, в саме виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , є необґрунтованим та безпідставним право на користування цим житлом у неї з дітьми виникло на підставі закону і відповідно до закону вони його не втратили, іншого житла на праві власності чи користування вони з дітьми не мають, у зв`язку з чим підстави для зняття з реєстрації у ньому на підставі заяви власника відсутні, інші підстави, зазначені у п.п. 2 п.50 Порядку, затвердженого ПКМУ від 07.02.2022 р. №265, - відсутні.

Діями відповідача по зняттю її з сином з реєстрації у житловому будинку АДРЕСА_1 створюються перешкоди в реалізації їхніх прав на отримання соціальних послуг, офіційного листування, виборчих прав, прав на участь у місцевому самоврядуванні та інше.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 р. , залишеною в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 р. у справі №460/22199/23, провадження за аналогічним позовом закрите у зв`язку з тим, що даний спір підлягає вирішенню загальним судом.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.05.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.07.2024 р. клопотання представника відповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 18.11.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

У відзиві вх.10867 від 20.06.2024 р. сільський голова Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області О. Гуц вважає позов необґрунтованим, а відтак не підлягає до задоволення.

Наводить положення ч.2 ст.19, ст.47 Конституції України, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ст.379, ст.391 ЦК України, ст.156 ЖК України, п.12 ст. 2, п.7 ч.1 ст.2, п.п. 11 ч.1 ст.2 ,ст.12, ч.1 ст.28, ч.2 ст.2, п.7 ч.1 ст.2, п.1 ч.1 ст.18, п.п.2 п.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст.18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 р. №1871-ІХ, п.1 ст.1 ЗУ «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 р. №5203-VІ, пункти 50, 61, 69 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений П КМУ від 07.02.2022 р. №265 та судову практику Верховного Суду у постанові від 15.08.2018 р. у справі №595/1271/16-ц, від 25.04.2019 р. по справі №761/13293/16-ц.

06.07.2024 р. ОСОБА_3 як власник будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до Олександрійської сільської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом із заявами було надано документ, що підтверджує право власності на будинок, а саме свідоцтво про право власності від 17.09.2018 р., яке зареєстроване в реєстрі за №1125 Р №246.

Заяву подано за формою згідно з додатком 6 п.п. 5 п.50 Порядку. Також до заяви долучено документ, що посвідчує особу, та документ, що підтверджує право власності на житло, в якому зареєстровано місце проживання осіб, що знімаються з реєстрації, а також сплачено адміністративний збір.

Відповідачем перевірено належність паспортного документа, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття із зареєстрованого місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття із зареєстрованого місця проживання та у день звернення прийнято рішення про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У відповідача, який керується ст. 12 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», як органу реєстрації не було законних підстав для відмови у знятті з зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за заявою власника ОСОБА_3 .У разі подання власником житла заяви про зняття із зареєстрованого місця проживання житини разом із батьками, згода батьків або інших законних представників чи одного з них не надається. Для зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 за заявою власника будинку ОСОБА_3 , згода матері ОСОБА_1 не надається, а орган реєстрації не мав законних підстав вимагати її надання.

У відповіді на відзив вх. 13143/24 Вх. від 26.07.2024 р. представник позивачів адвокат Дем`яненко Л.П. вказує, що неправомірність дій відповідача полягає в тому, що до своєї заяви про поновлення реєстрації місця проживання позивачі додали копію рішення Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19.

З відповіді відповідача від 02.08.2023 р. за №136 вбачається, що вказане судове рішення стосується предмету спору про усунення перешкод у користуванні майном, а саме виселення з житлового будинку. Дії відповідача суперечать Конституції України. Наводить положення ст.ст. 19, 47 та 129-1 Конституції України. Відповідач повністю ігнорує рішення Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19.

У запереченні на відповідь на відзив вх. 12144/24 10.07.2024 р. сільський голова О.Гуц вказує, що підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, є очевидним, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві, проте це є предметом розгляду справи №570/4293/23.

Предметом позову є поновлення реєстрації місця проживання, а не виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх зі спірного будинку, вищезазначене рішення Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 не стосується предмета даного спору, а може розглядатися при розгляді справи №570/4293/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Олександрійська сільська рада про усунення перешкод у користуванні власністю житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Висновком ВС у справі №753/8506/19, на який посилається позивач передбачено, що сама по собі реєстрація в певному місці проживання не дає особі права на користування певним житлом, якщо особа не проживала в ньому та втратила або не набула статусу члена сім`ї власника цього житла. Оскільки власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , що було підтверджено при подачі заяви на зняття із зареєстрованого місця проживання свідоцтвом про право власності від 17.09.2018 р., зареєстроване в реєстрі за №1125 Р №246, а позивач не є членом її сім`ї, відповідач вважає, що підстави для користування даним житловим будинком та поновлення відповідачем реєстрації позивача у ньому відсутні.

Пунктом 2 частини 1 статті 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що зняття особи із зареєстрованого місця проживання здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно неповнолітньої особи, місце проживання якої зареєстровано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із зареєстрованого місця проживання батьків або інших законних представників дитини чи одного з них, така дитина підлягає зняттю із зареєстрованого місця проживання разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до ч.2 ст.18 вказаного Закону зняття із зареєстрованого місця проживання дитини не може бути здійснено тільки у випадках, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства наявна заборона на зняття з реєстрації місця проживання дитини власника житла.

Таким чином, на законодавчому рівні закріплено право власника житла приватної форми власності звертатися до органу реєстрації для здійснення зняття із зареєстрованого місця проживання повнолітньої особи, а також дитини (особа віком 18 років), у разі якщо така реєстраційна дія здійснюється разом з її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Не може бути здійснено зняття із зареєстрованого місця проживання дитини або виключення з реєстру територіальної громади інформації про зареєстроване місце проживання дитини, окремо без її батьків або інших законних представників чи одного із них. Враховуючи наведене у разі подання власником житла заяви про зняття із зареєстрованого місця проживання дитини разом з батьками, згода батьків або інших законних представників чи одного з них не надається.

Тому для зняття із зареєстрованого місця проживання позивача та її сина, за заявою власника спірного будинку, згода матері ОСОБА_1 не надається, а орган реєстрації не мав законних підстав вимагати її надання.

Відтак теза щодо втручання Олександрійською сільською радою у право на житло позивача є недоведеною та такою, що не відповідає дійсності.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Ільїн В.А. у заяві вх.19775 від 18.11.2024 р. вказує, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з відсутністю достатніх на це правових підстав. Наводить положення ст.ст. 316-318 ЦК України та вказує, що позивачі не є членами сім`ї ОСОБА_3 чи близькими родичами в розумінні цивільно-правових відносин, будь-яких домовленостей стосовно проживання, перебування чи реєстрації в даному будинковолодінні між сторонами не існує. Відновлення реєстрації позивачів порушуватиме право ОСОБА_3 на вільне користування і розпорядження власним майном, а задоволення позовних вимог не вирішить спір, а призведе до нового спору.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Дем`яненко Л.П. позовні вимоги підтримала та пояснила, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_2 у справі №570/4472/19 не позбавлені права користування спірним будинком. Відповідач, знаючи про наявність вказаного рішення суду у справі №570/4472/19, до того ж надаючи висновок у ній про недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_2 , неправомірно стверджує у вказаній справі №570/2432/24, що підстави для користування даним житловим будинком та поновлення відповідачем реєстрації позивачів у ньому відсутні. Посилання відповідача на постанову ВС у справі 753/8506/19 у вказаній справі є неправильним, оскільки відповідач вилучив саме ядро висновку ВС, оскільки позивач та її син проживають у спірному житлі з народження, іншого житла не мають.

У судовому засіданні 11.12.2024 р. представник відповідача В. Медведчук підтримала відзив та заперечення на відповідь на відзив. Також пояснила, що відповідачем надано пріоритет заяві власника, тому у день звернення ОСОБА_3 прийнято рішення про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказане рішення приймалося у формі реєстраційних дій. У подальшомупредставник відповідача у судове засідання не з`явилася двічі та у клопотанні про розгляд справи без участі ЕП 7488 від 24.12.2024 р. навела ч.1 ст.11, ч.1 ст.17 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»; просить розгляд справи здійснювати без участі представника за наявними у справі матеріалами, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 та її представник адвокат Ільїн В.А. у судове засідання не з`явилася жодного разу, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили 29.06.2023 р.

Вказаним рішення суду серед іншого встановлено: «Відповідно до висновку, орган опіки та піклування вважає недоцільним виселення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 …

Суд вважає, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Викладене повністю узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц, провадження №14-298цс19.

Як вбачається із змісту позовної заяви представник ОСОБА_3 як на підставу виселення відповідачів вказує на те, що останні в належний позивачці житловий будинок вселилися з дозволу його власника, однак використовують житло не за призначенням, без дозволу власника проводять його переобладнання та перебудову, на вимогу виселитися відповіли відмовою.

Поряд з цим, суду не надано жодного доказу на підтвердження вищезазначених обставин.»

У п.56. Постанови Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) від 19 лютого 2020 року виснувала, що Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У постанові у справі № 607/6215/23 (провадження № 61-7267св24) від 04 жовтня 2024 року Верховний Суд вказав, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітнім сином позивачки ОСОБА_1 , про що свідчить засвідчена позивачкою копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 . Також позивач є матір`ю малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить засвідчена позивачкою копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , що учасниками справи не заперечується.

Як убачається з витягу з реєстру територіальної громади №2023/005053150, сформованого 06.07.2023 р. о 09 год. 23 хв., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою місця проживання АДРЕСА_1 17.06.2008 р. та знята з реєстрації 06.07.2023 р. Витяг сформовано на підставі заяви власника житла ОСОБА_3 .

Як убачається з витягу з реєстру територіальної громади №2023/005053275, сформованого 06.07.2023 р. о 09 год. 25 хв., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою місця проживання АДРЕСА_1 19.06.2019 р. та знятий з реєстрації 06.07.2023 р. Витяг сформовано на підставі заяви власника житла ОСОБА_3 .

Відповідно до листа начальника відділу забезпечення надання адміністративних послуг В. Зімакової №136 від 07.08.2023 р., ознайомившись із текстом заяви про поновлення реєстрації місця проживання у будинку АДРЕСА_1 , яка надійшла на адресу Олександрійської сільської ради 25.07.2023 р., повідомила ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , що 06.07.2023 р. до органу місцевого самоврядування звернулася ОСОБА_3 , власник домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , із заявою про зняття осіб із зареєстрованого місця проживання. До заяви додала документ, що посвідчує особу, документ, що підтверджує право власності на житло, а саме: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2018 р., квитанції про сплату адміністративного збору окремо щодо кожної особи. Також Олександрійська сільська рада навела положення п.2 ч.1 ст. 18 ЗК «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п.61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого ПКМУ від 07.02.2022 р. №265. Також зробила висновок, що повнолітнім власником домоволодіння, ОСОБА_3 було надано всі документи, визначені у п. 61 Порядку, та вказала, що надане рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2023 р. по справі №570/4472/19, яке надійшло до сільської ради 25.07.2023 р., стосується предмету спору про усунення перешкод у користуванні майном, а саме: виселення з житлового будинку, що належить ОСОБА_3 .

Як убачається зі змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 р. у справі №460/22199/23, «22.09.2023 р. позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якому просив: визнати протиправними дії Олександрійської сільської ради в частині зняття 06.07.2023 р. із зареєстрованого місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 Олександрійською сільською радою на підставі заяви його власника ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Олексндрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області з 06.07.2023 р. поновити реєстрацію місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 р. провадження у справі за позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визначення протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії закрито. Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд звертає увагу, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року (справа N 337/2535/2017), від 10 квітня 2019 року (справа N 826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа N 820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа N 161/20662/18), у яких дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що подаючи позов позивачі вказували на те, що спір стосується оскарження дій суб`єкта владних повноважень з процедурних питань та не пов`язаний із спором про позбавлення права користуватися житловим приміщенням. Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказували на порушення відповідачем встановленого законом порядку зняття з реєстрації місця проживання внаслідок чого було порушено їх житлові права, що і стало підставою для звернення з таким позовом. Зазначали, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням права на повагу до житла. Незалежно від зміни власника будинку, позивачі зв`язок з житловим будинком не втрачали, він є їх фактичним місцем проживання та вони були там зареєстровані. Відповідно до вимог статті 9 Житлового кодексу УРСР будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, встановлених законом, і повинно відбуватися у судовому порядку.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_11 залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 р. у справі №460/22199/23 залишено без змін.»

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдер проти Об`єднаного Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

У справі «Церква села Сосулівка проти України» у рішенні від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини у пункті 53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечуючи право заявника на доступ до суду, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.05.2024 р. відкрито провадження у справі.

Суд звертає увагу, що позивачем у межах заявленого спору оспорюються лише фактичні реєстраційній дії відповідача, тому позов заявлено до належного відповідача.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон №1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 18 Закону №1871-IX зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 256 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Згідно з пунктами 50, 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, підставою зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла є подання останнім заяви установленої форми згідно з додатком 6, документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону №1871-IX до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування), (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України.

Так, в силу вимог Закону №1871-IX та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) підставою для реєстрації особи за відповідною адресою місця проживання є, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням.

У Постанові Верховного Суду у справі № 161/5576/23 (провадження № 61-16624св23) від 26 січня 2024 року вказано, що правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що задоволення судом вимоги про вселення ОСОБА_1 дає можливість позивачці реалізації права користування будинком, а також на підставі вже наявного судового рішення звернутись до відповідних органів для поновлення її реєстрації за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, ухвалення Рівненським районним судом Рівненської області рішення у справі №570/4472/19, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні майном житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , яке набрало законної сили 29.06.2023 р., дало можливість позивачці та її сину реалізації права користування будинком. Однак на підставі вже наявного вказаного судового рішення після звернення позивача до відповідача для поновлення її з сином реєстрації за попереднім місцем проживання, позивачка отримала відмову, отже її право порушено та підлягає поновленню.

Крім того, суд дійшов висновку, що існують достатні і тривалі зв`язки позивачів з конкретним місцем проживання - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що у розумінні статті 8 Конвенції охоплюється поняттям «житло». Також враховано, що доказів наявності у позивача та її малолітнього сина іншого житла на праві власності немає.

Позивач не заявила щодо стягнення понесених нею судових витрат з відповідача, адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Таким чином, понесені позивачем судові витрати відносяться на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про поновлення реєстрації місця проживання - задоволити повністю.

Зобов`язати Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області з 06.07.2023 р. поновити ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрацію місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації місця проживання адреса АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 .

Відповідач Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області, , , адреса місця знаходження: вул. Свято-Преображенська, буд. 66, с. ОлександріяРівненськийрайон Рівненськаобласть.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлено 30.12.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.