Справа № 159/932/23 Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В.
Провадження № 22-ц/802/553/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Трикош Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 17 лютого 2023 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб між ними розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2022 року. Перебуваючи у шлюбі, 17 серпня 2011 року набули транспортний засіб легковий автомобіль Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, білий, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Цей транспортний засіб є неподільною річчю. Вони набули право спільної сумісної власності подружжя на спірне майно та право на рівну частку в майні. Вона довгий час використовувала цей транспортний засіб в інтересах дітей: відвозила на гуртки, до лікарів тощо. Після того як подружжя почало проживати окремо, автомобіль продовжував перебувати у її користуванні, вона його заправляла та обслуговувала. Вартість автомобіля становить 78 980 грн, такими коштами вона не володіє, на депозитний рахунок суду внести не може, тому вважає за необхідне визнати з відповідачем ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб та стягнути з нього в її користь вартості такого майна. З урахування заяви від 29 березня 2023 року, просила у порядку поділу майна подружжя залишити в особистій власності ОСОБА_2 транспортний засіб Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, білий, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , з якого в користь ОСОБА_1 стягнути грошову компенсацію її частки у спільному майні в розмірі 78 980 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2024 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його таким, що не відповідає вимогам законності, справедливості, законності. Суд не врахував, що невнесення однією із сторін вартості транспортного засобу на депозит суду не є перешкодою для визнання судом ідеальних часток подружжя у неподільній речі. Судом порушено норми процесуального права: справа надійшла до суду 17 лютого 2023 року, 13 березня 2023 року позов залишено без руху, 18 травня 2023 року відкрито провадження у справі, 10 жовтня 2023 року призначено перше судове засідання у справі на 23 листопада 2023 року, 23 січня 2024 року справа розглянута по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Повне судове рішення складено після звернення до суду із заявою про видачу копії повного судового рішення (заява від 12 березня 2024 року), копію рішення направлено учасникам 18 березня 2024 року. Просила скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2024 року в цій справі та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити та визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем право власності на частку легкового автомобіля Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, білий, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились. Представник позивача подала заяву у якій просила розгляд справи здійснювати у відсутності позивача та її представника за наявними матеріалами справи, апеляційну скаргу підтримала просила задовольнити у повному обсязі.

Судова повістка відповідачу повернулась без вручення з відміткою «адресат відсутній», що в силу положень п. п. 2, 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, їх представників, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 15 березня 2005 року, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2022 року шлюб розірвано. У шлюбі народилось двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування у шлюбі, сторонами придбано автомобіль Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який був зареєстрований 17 серпня 2011 року на відповідача ОСОБА_6 , згідно технічного паспорту. Ринкова вартість згідно з висновку про вартість № 370-ТЗ станом на 23 грудня 2023 року становить 157 980 грн. Спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Шлюбного договору і домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо залишення транспортного засобу у особистій власності відповідача, з якого на користь позивача стягнути грошову компенсацію її частки у спільному майні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що жодна із сторін, як колишнє подружжя, не внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсацію за частку в праві спільної сумісної власності, ураховуючи що транспортний засіб є неподільною річчю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Відповідно до вимог норм статей 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності і у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними і діляться між ними в натурі.

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

У постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи частин 4, 5 статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

У п. 66.1 постанови вказано, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю

Колегією суддів встановлено, що саме у користуванні позивача перебуває спірний автомобіль. Це підтверджується змістом позовної заяву, у якій вона вказує, що автомобіль нею використовується у інтересах дітей, власних інтересах, вона його заправляє та обслуговує.

Оскільки автомобіль перебуває у користуванні позивача і вона бажає стягнення з відповідача в її користь грошової компенсації за частину автомобіля, це розцінюється як порушення балансу інтересу сторін, а саме інтересу відповідача.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (п. п. 59, 60), якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на дол. речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Зрештою, якби відповідач був згідний виплатити позивачеві компенсацію за частку останнього у праві спільної сумісної власності подружжя, а позивач погоджувався її прийняти замість належної йому частки, то для реалізації такої домовленості непотрібне внесення відповідачем коштів на депозитний рахунок суду. Він може виплатити ці кошти іншому співвласнику у позасудовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі позивач ставить інші вимоги, ніж ті які були заявлені у позові - просить в порядку поділу майна визнати за нею право власності на частину автомобіля. При цьому в обґрунтування такої вимоги посилається на те, що у разі коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у їх частковій власності.

У вище згаданій Постанові Великої Палати Верховного Суду (п. 62) відступлено від сформульованого, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток. Також відступлено від сформульованого, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування частини другої статті 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.

Визначення ідеальної частки у автомобілі, яка у відповідності до закону є рівною з часткою іншого з подружжя, не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача, породжуватиме стан невизначеності у відносинах сторін і вимагатиме від них подальшого вчинення узгоджених дій. Колегія суддів зазначає, що вимоги апеляційної скарги про одночасне задоволення позову та про визнання за позивачем права власності на частку легкового автомобіля є взаємовиключними, а саму вимогу про визнання за позивачем права власності на частку легкового автомобіля позивач до суду першої інстанції не заявляла, і це не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вказані позивачем порушення процесуальних строків розгляду справи не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та з урахуванням обставин справи, які суд визнав установленими, висновки суду відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для обов`язкового скасування рішення суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя

Судді