Унікальний номер справи 368/900/24
Головуючий у суді першої інстанції І.І. Шевченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

25 липня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., Шкоріна О.І., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л», поданої представником Клапчуком Федором Петровичем , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Роза-Л», третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Заставенко Анна Вікторівна, про скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки власникам,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у задоволеннеі клопотання представника ТОВ «Роза-Л» адвоката Клапчука Ф.П. про зупинення провадження у цивільній справі № 368/900/24 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Роза-Л», третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Заставенко А.В., про скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки власникам відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду ТОВ «Роза-Л», через представника Клапчука Ф.П. подало апеляційну скаргу, в якій Товариство посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивач ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України і суд зобов`язаний був зупинити провадженення у справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши питання щодо прийняття даної апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у зупиненні провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги та про наявність підстав для відмови у її прийнятті, виходячи з наступного.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 цього Кодексу.

Статтею 353 ЦПК України визначений перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. В цьому переліку відсуттні ухвали про відмову у зупиненні провадження у справі.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ТОВ «Роза-Л», поданої представником Клапчуком Ф.П. , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 червня 2024 року необхідно відмовити.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, вона не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Таким чином, право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 352, 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» апеляційну скаргу на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 червня 2024 року, подану представником Клапчуком Федором Петровичем , у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Роза-Л», третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Заставенко Анна Вікторівна, про скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки власникам.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна