Справа №339/395/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.24 м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача Андрія Орестовича про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Томин С.В. звернувся із скаргою, в якій просить визнати незаконними дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. (далі Виконавець) про закінчення виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову ВП №74321525 від 06 березня 2024 року.

Вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Болехівського міського суду від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя математики та допущено негайне виконання.

На підставі виконавчого листа № 339/395/23 від 28 лютого 2024 року виконавцем відкрито виконавче провадження.

Постановою ВП №74321525 від 06 березня 2024 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з виконанням боржником рішення суду до його відкриття.

Вважають дії старшого державного виконавця Пигача А.О. щодо закінчення виконавчого провадження незаконними, оскільки наказом боржника від 29 лютого 2024 року №26-К, всупереч вимогам судового рішення ОСОБА_1 поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору, а наказом № 27-К від 29 лютого 2024 року звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору.

В середині робочого дня 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримала рішення суду, про поновлення на посаді вчителя математики Болехівського ліцею №2 «Науковий» (далі Ліцей) і цього ж дня прибула у заклад освіти з метою ознайомити керівника з одержаним рішення суду та приступити до виконання посадових обов`язків.

В учительській, у яку вона зайшла перебували вчителі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і поновлена на роботі ОСОБА_5 , яка повідомила скаржника, що в кабінет директора пішли три працівники поліції, яких він викликав до неї, як до «сторонньої» особи. Через декілька хвилин в учительську зайшли вчителі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , інші вчителі, а також директор ОСОБА_9 та троє поліцейських. Спочатку поліцейські змушували покинути приміщення ліцею ОСОБА_5 , після чого директор ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_1 сказав, що тут є ще одна «стороння» особа.

Заявник ознайомила керівника закладу ОСОБА_9 та працівників поліції з рішенням суду, на що директор відповів: «Рішення суду - це так собі, є ще моє рішення».

Після цього у супроводі директора і трьох працівників поліції ОСОБА_1 покинула приміщення ліцею, де в коридорі зустріли голову первинної профспілкової організації ОСОБА_10 .

Наступного дня 29 лютого 2024 року директором ліцею ОСОБА_9 у присутності заступників директора ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також членів профспілкового комітету ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заявнику доведено до відома накази №26-к та 27-к від 29 лютого 2024 року, які вона відмовилася підписати, вважаючи їх такими, що не відповідають рішенню суду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що боржник не забезпечив ОСОБА_1 доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, тобто до робочого місця вона допущена так і не була.

З огляду на зазначене, вважають, що дії боржника не можуть вважатися належним виконанням рішення Болехівського міського суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Начальником Долинського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М.Дяків подано відзив на скаргу, в якому просить в задоволенні скарги відмовити.

Заперечуючи проти вимог скарги повідомляє, що 04 березня 2024 року Виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, примірники якої 05 березня 2024 року та 11 березня 2024 року вручено представнику боржника - директору ліцею А.Мельнику та стягувачу ОСОБА_14 . Того ж дня до Відділу надійшло повідомлення з Ліцею про добровільне виконання рішення суду та додано копію наказу від 29 лютого 2024 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

З даного повідомлення та копії наказу встановлено, що рішення суду боржником виконано в добровільному порядку до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В зв`язку з отриманням виконавцем відповідних підтверджуючих документів, які свідчать про повне фактичне виконання рішення суду 06 березня 2024 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону Виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець та представник боржника у судове засідання не з`явилися, подали заяви про завершення розгляду справи без їх участі.

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце цього засідання повідомлявся у встановленому законом порядку і його неявка згідно ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вислухавши вступне слово заявника та представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, дійшов до висновку про обгрунтованість вимог скарги щодо невиконання державних виконавцем вимог про поновлення заявника на роботі.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України

до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається,що предметом спору є правомірність винесення постанови державного виконавця при виконання рішення щодо поновлення на роботі.

Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) зазначив, що КЗпП України не містить поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків».

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Як встановлено судом, наказом директора Болехівського ліцею №2 «Науковий» від 26 серпня 2022 року №189-К з вчителем математики ОСОБА_15 укладено строковий трудовий договір строком на 1 рік з 26 серпня 2022 року по 25 серпня 2023 року з неповним тижневим навантаженням (а.с.106).

Згідно наказу №166-К від 25 серпня 2023 року звільнено 25 серпня 2023 року вчителя математики ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.105).

Рішенням Болехівського міського суду від 28 лютого 2024 року з врахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2024 року позов задоволено частково та поновлено ОСОБА_1 з 25 серпня 2023 року в Болехівський ліцей №2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на посаді вчителя математики.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.12-16).

Скасовуючи рішення в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Болехівського ліцею №2 «Науковий» укласти з нею безстроковий договір шляхом винесення відповідного наказу, Івано-Франківський апеляційний суд в постанові від 02 липня 2024 року зазначив про те, що починаючи з 7 лютого 2023 року у відповідача виник обов`язок перевести ОСОБА_1 із строкового трудового договору на безстроковий, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1-р/2023. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача укласти з позивачем безстроковий трудовий договір шляхом винесення наказу, оскільки така вимога не є належним способом захисту порушеного права позивача, і як зазначалося вище, належним способом захисту порушеного права є поновлення позивача на посаді вчителя математики з 25 серпня 2023 року без обмеження строку дії трудового договору.

28 лютого 2024 року на виконання рішення суду щодо негайного виконання видано виконавчий лист.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Так, негайно виконуючи рішення суду, 29 лютого 2024 року наказом директора А.Мельник №26-К ОСОБА_1 поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору від 26 серпня 2022 року (що суперечить рішенню суду) вчителем математики з неповним тижневим навантаженням з 25 серпня 2023 року (а.с.11).

Цього ж дня 29 лютого 2024 року наказом директора ОСОБА_16 №27-К звільнено 25 серпня 2023 року вчителя математики ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.17).

01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Долинського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.173).

04 березня 2024 року старшим державним виконавцем Пигач А.О. відкрито виконавче провадження (а.с.174).

05 березня 2024 року до Долинського ВДВС від директора Болехівського ліцею №2 «Науковий» А.Мельник надійшло повідомлення №45 про добровільне виконання рішення суду та направлено копію наказу про поновлення ОСОБА_15 на роботі (а.с.175).

Згідно з частиною 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та інше.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18).

Даючи оцінку діям державного виконавця щодо виконання рішення суду про негайне поновлення працівника на роботі, суд встановив наступне.

Так, 06 березня 2024 року старшим державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигач А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74321525 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження (а.с.9-10).

Однак, як встановлено судом, 29 лютого 2024 року наказом директора А.Мельник №26-К скаржника поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору від 26 серпня 2022 року вчителем математики з неповним тижневим навантаженням з 25 серпня 2023 року (що суперечить рішенню суду) і того ж дня наказом №27-К від 29 лютого 2024 року звільнено 25 серпня 2023 року вчителя математики ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України.

З пояснень скаржника вбачається, що вона фактично не була допущена до виконання обов`язків на посадах, на які її поновив суд, оскільки в цей же день була звільнена з цієї ж посади, що підтверджується відповідними наказами, поясненнями свідків, матеріалами справи.

Зокрема, свідок ОСОБА_17 підтвердила, що в її присутності 29 лютого 2024 року, коли вирішувалося питання про поновлення заявника на роботі, працівники поліції примусово виводили ОСОБА_1 з приміщення школи, не допустивши її до роботи.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що на виконання рішення суду від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 на наступний день звернулася до директора школи щодо її поновлення на роботі. Керівник закладу викликав заявника до себе в кабінет, він з членами профспілки також були присутні і вручив ОСОБА_1 одразу два накази: про поновленн на роботі та про звільнення. Він зробив зауваження, що накази не відповідають рішенню суду, але директор вручив наказ про звільнення і повідомив, що не допускає заявника до роботи.

Пояснення свідків з приводу недопуску ОСОБА_1 до роботи узгоджується з матеріалами справи.

Так, з табеля обліку робочого часу ліцею за лютий 2024 року вбачається відсутність саме 29 лютого 2024 року прізвище ОСОБА_15 , що свідчить про те, що вона не приступила до роботи і заробітна плата їй не нараховувалась. (а.с.204-205).

З відповіді профспілки працівників освіти і науки України на звернення ОСОБА_15 в ході перевірки встановлено, що попри видачу наказу про поновлення на роботі, письмові докази фактичного допуску ОСОБА_15 до роботи відсутні. Керівник ліцею в ході виконання рішення суду змінив його по суті та поновив ОСОБА_15 на умовах строкового договору, а не безстрокового. Оскільки поновлення та звільнення ОСОБА_15 відбулося в один день керівник навчального закладу здійснив формальне, неналежне виконання рішення суду, не в повному обсязі і без забезпечення можливості виконувати ОСОБА_15 роботу. В табелі обліку робочого часу Ліцею за лютий 2024 року, а саме 29 лютого 2024 року відсутнє прізвище ОСОБА_15 та в ході перевірки не надано докази, які б могли свідчити про забезпечення ОСОБА_15 можливості виконувати свої посадові обов`язки. Формальність виконання рішення суду підтверджується і тим, що після поновлення ОСОБА_15 не застосовано п.6 ст. 40 КЗпП України щодо розірвання трудового договору з працівником прийнятим на посаду, яку займала до звільнення ОСОБА_15 .

Керівнику закладу направлено подання щодо виконання рішення суду належним чином і в повному обсязі та скасуванння наказу №27-К про припинення строкового трудового договору (а.с.54-55).

Актом Південно-Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 22 березня 2024 року стверджується про те, що попри поновлення ОСОБА_15 на роботі, документального підтвердження фактичного її допуску до роботи адміністрацією ліцею не надано. Наказ про укладення безстрокового трудового договору з ОСОБА_15 відсутній, рішення суду не виконано (а.с.52-53).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що функціональні обов`язки, які покладаються на ОСОБА_15 , після видання наказу про поновлення, доводилися до її відома, і що їй, як вчителю математики, надавалися доручення, пов`язані з виконанням трудових обов`язків, не внесено зміни до тарифікаційного списку, розкладу уроків, їй не облікувався робочий час в табелі обліку та не нараховувалася заробітна плата.

Судом не встановлено обставин, які б підтверджували фактичний допуск ОСОБА_15 до роботи, створення належних умов для виконання функціональних обов`язків, що є обов`язком роботодавця при поновленні незаконно звільненого працівника, тобто, забезпечення їй реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки, покладені на неї функціональні обов`язки у порядку, що мали місце до звільнення.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов до висновку про те, що фактичного допуску ОСОБА_15 до виконання попередніх обов`язків з наданням відповідного робочого місця, збереження заробітної плати, створення належних умов праці, які були до її незаконного звільнення, не відбулося, а відтак у державного виконавця не було достатніх підстав вважати виконаним рішення судів про поновлення ОСОБА_15 на посаді вчителя математики поновлення позивача на посаді вчителя математики з 25 серпня 2023 року без обмеження строку дії трудового договору.

А тому, суд приходить до висновку, що всупереч Закону України «Про виконавче провадження», старший державний виконавець не перевірив належним чином виконання директором ліцею Болехівського ліцею №2 «Науковий» ОСОБА_9 рішення суду, не врахував неповне виконання роботодавцем рішення суду про поновлення ОСОБА_15 на посаді, а саме, в частині її фактичного допуску до роботи, надання ОСОБА_15 саме цієї роботи, яку вона виконувала до незаконного звільнення, надання їй можливості виконувати ті обов`язки, які вона виконувала до звільнення, створення належних умов праці, у зв`язку з чим помилково дійшов до передчасного висновку про виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_15 на посаді та про прийняття постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Відтак, право заявника ОСОБА_15 , за захистом якого вона звернулася до суду порушено та підлягає поновленню шляхом визнання протиправними дій старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 447, 451 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача Андрія Орестовича про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача Андрія Орестовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 74321525 від 06 березня 2024 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. про закінчення виконавчого провадження ВП № 74321525 від 06 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Дата складання повного тексту ухвали 19 липня 2024 року

Суддя: О.С. Головенко