Справа № 727/5107/24
Провадження № 2/727/1217/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Лещинська А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант Груп»», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець Доготар Микола Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

Встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Марусяк Віталій Степановичзвернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант Груп»», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець Доготар Микола Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №43009, згідно з яким вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» - задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року включно, суму заборгованості у розмірі: 9 522,80 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) гривні 80 копійок - сума заборгованості аз основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 23 309,83 (двадцять три тисячі триста дев`ять) гривень 83 копійки - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше TM № 8 від 13.09.2016 року; 50,00 (п?ятдесят) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості становить 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки.

27.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. на підставі виконавчого напису №43009 виданого 18.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., відкрито виконавче провадження №66045389, де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а стягувачем відповідно - ТзОВ «Фінансова компанія «Фангарант груп».

17.08.2024 року представником позивача, адвокатом Марусяком В.С. отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2021 року та ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження №66045389, в тому числі з оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса.

Вважають, що виконавчий напис №43009 від 18.05.2021року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року в розмірі 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки, таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.

А тому просять суд визнати виконавчий напис вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Остапенко Євгеном Михайловичем Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №43009 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року в розмірі 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Фангарант груп» (ІКЮО 38922870, 04073, м. Київ, вул. проспект С. Бандери, буд. №21,корпус В, оф. №) 1, на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по справі.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.05.2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 20 липня 2016 року відповідач в особі директора ОСОБА_3 , який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , з іншої сторони уклали Договір № про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позивачу кредит, однак позивач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом. Заборгованість по вище зазначеному кредитному договору становить 32882,63 грн. На підставі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, в зв`язку з не виконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до приватного нотаріуса Київського МНО Остапенка Є.М. з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Просив відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №43009, згідно з яким вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» - задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року включно, суму заборгованості у розмірі: 9 522,80 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) гривні 80 копійок - сума заборгованості аз основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 23 309,83 (двадцять три тисячі триста дев`ять) гривень 83 копійки - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше TM № 8 від 13.09.2016 року; 50,00 (п?ятдесят) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості становить 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки.

27.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. на підставі виконавчого напису №43009 виданого 18.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., відкрито виконавче провадження №66045389, де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а стягувачем відповідно - ТзОВ «Фінансова компанія «Фангарант груп».

17.08.2024 року представником позивача, адвокатом Марусяком В.С. отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2021 року та ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження №66045389, в тому числі з оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса.

Вважають, що виконавчий напис №43009 від 18.05.2021року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року в розмірі 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки, таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.

Згідно змісту оскаржуваного виконавчого напису від 18 травня 2021 року, вбачається, що він вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.

Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надано копію договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше ТМ, який не містить нотаріального посвідчення.

Отже, як вбачається, що серед документів наданих ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку не надано, зворотного відповідачем не доведено, що свідчить про недотримання порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Більше того, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова ВП ВС від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17)

Аналогічна позиція закріплена в Постанові ВС від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц.

Враховуючи наведене, вважаємо, що порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису є самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, як вбачається з відзиву відповідач вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності на оскарження виконавчого напису, що є припущенням останнього та спростовується матеріалами справи.

Так, відповідно до положень статті 91 Закону «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення, а відтак, і його оскарження, на нашу думку, повинно відбутися в зазначені строки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений 18 травня 2021 року, а тому, строк оскарження виконавчого напису закінчився 18 травня 2024 року, а оскільки, цей день припадає на суботу, неробочий день, то останнім днем оскарження відповідно буде 20 травня 2024 року, коли власне, і було подано позовну заяву в даній справі.

Більше того, про наявність оскаржуваного виконавчого напису та виконавчого провадження, позивач дізнався лише 17 травня 2024 року, ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження №66045389, що буде підтверджено приватним виконавцем Доготарем М.В. в судовому засіданні.

Статтями 15, 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису містить Порядок (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що стягувачем було направлено розрахунок заборгованості боржнику.

Також судом встановлено наступне.

З тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 розділу ІІ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з розрахункових і кредитних відносин» Переліку (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому пункту 2 не передбачено в діючому Переліку.

У правовій позиції, яка наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року №910/10374/17 зроблено висновок, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене, оскільки судом встановлено, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, ним взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, який зроблено ТзОВ «Фінансова компанія «Фангарант груп» одноособово без урахування думки та позиції позивача, враховуючи, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис нотаріуса підлягає таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму судового збору в розмірі 1211,20 гривень, сплаченого за подання позовної заяви.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Саме інша сторона зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на вищевикладене, зокрема те, що позовні вимоги були розглянуті у розгляді справи, суд вважає стягнути з відповідача 10 000 гривень на правничу допомогу.

На підставі наведеного, Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Остапенко Євгеном Михайловичем Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №43009 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 13 вересня 2016 року по 20 квітня 2021 року в розмірі 32 882,63 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «Фангарант груп» (ІКЮО 38922870, 04073, м. Київ, вул. проспект С. Бандери, буд. №21,корпус В, оф. №) 1, на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн., а також 10000,00 витрат на правничу допомогу адвоката.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: О.Г.Літвінова