ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1121/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/3700/24 Категорія: 304090000 Троян Т.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-5185-2007, яке набрало законної сили, позов КС «Федерація» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Відповідно до даного рішення до стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає на користь Кредитної спілки «Федерація» заборгованість на підставі договору кредиту АЦ-00232 від 16 грудня 2006 року та договору поруки №АЦ-00232-П від 16 грудня 2006 року, а також судових витрат у загальному розмірі 22 210 грн. 93 коп.

На даний час рішення суду та виконавчі листи по вказаній справі, видані Соснівським районним судом міста Черкаси, не виконані.

29 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір №29-03-2023/4 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості.

Згідно із пунктом 1.2. даного договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає Покупцю, а Покупець придбаває (набуває) права солідарної вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що іменуються надалі Боржники, щодо виконання грошового зобов`язання, зокрема та не обмежуючись, у розмірі 22 210 гривень 93 копійки, набутих Продавцем та належних останньому на підставі договору кредиту №АЦ-00232 від 16 грудня 2006 року, договору поруки №АЦ-00232-П від 16 грудня 2006 року, та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-5185-2007, яке набрало законної сили, та існує (винесене) у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржниками грошового зобов`язання на підставі договору кредиту №АЦ-00232 від 16 грудня 2006 року та договору поруки №АЦ-00232-П від 16 грудня 2006 року.

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 25 травня 2023 року по справі № 2-5185/2007, задоволено вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про заміну сторони (стягувача), замінено стягувача Кредитну спілку «Федерація» у виконавчих листах № 2-5185-2007, виданих Соснівським районним судом м. Черкаси на підставі рішення 07 листопада 2007 року, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс».

Оскільки станом на день подання позову зобов`язання відповідачів перед новим кредитором в повному обсязі не виконанні, відповідачі зобов`язані сплатити на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання.

На підставі викладеного товариство просило суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» за період з листопада 2007 року по лютий 2024 року 10 762,20 грн. 3% - річних та 129 232,54 грн. інфляційних втрат на підставі договору кредиту №AЦ-00232 від 16 грудня 2006 року, договору поруки №АЦ- 00232-П від 16 грудня 2006 року, та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-5185-2007, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-5185-2007, стягнуто із відповідачів заборгованість на підставі договору кредиту АЦ-00232 від 16 грудня 2006 року та договору поруки №АЦ-00232-П від 16 грудня 2006 року, а також судові витрати у загальному розмірі 22 210, 93 грн.

У цій справі ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» пред`явило позов 25 березня 2024 року.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення розміру 3% річних та інфляційних за період з листопада 2007 року по лютий 2024 року частково знаходяться в межах трирічного строку, який передує зверненню позивача до суду період з 25 березня 2021 по лютий 2024 року.

Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023) у період з 01 березня 2020 року день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, тобто по 30 червня 2023 року, в разі прострочення споживачем виконання зобов`язань зі сплати платежів споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Тобто, вказана норма Закону звільняє споживачів від будь-якого виду цивільної грошової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів за кредитним договором в період дії карантину, в тому числі від відповідальності за статтею 625 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 по теперішній час, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Отже, позивач неправомірно нарахував відповідачам три відсотки річних та інфляційні втрати в період з 25 березня 2021 по лютий 2024 року, який хоча і знаходяться в межах трирічного строку, проте позичальник звільняється у вказаний період від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Щодо нарахуванню 3% річних та інфляційних за період з листопада 2007 по 24 березня 2021 року то він знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов та стягнути солідарно з відповідачів за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 9399,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 94 189,43 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідачами не заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Вказує, що судом помилково застосовано до позовних вимог пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 року по 24.12.2023 року), адже положення даної норми не містить пряме застереження щодо звільнення від сплати за прострочення виконання зобов`язання нарахованих у порядку статті 625 ЦК України.

З урахуванням пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, який передбачає звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, починаючи з 24 лютого 2022 року, у позивача виникло право вимоги до відповідачів щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період існування заборгованості, з 08 листопада 2007 року (наступного дня після ухвалення рішення та виникнення відповідного грошового зобов`язання) по 23 лютого 2022 року (дата введення воєнного стану).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-5185-2007, яке набрало законної сили, позов КС «Федерація» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Відповідно до даного рішення до стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає на користь Кредитної спілки «Федерація» заборгованість на підставі договору кредиту АЦ-00232 від 16 грудня 2006 року та договору поруки №АЦ-00232-П від 16 грудня 2006 року, а також судових витрат у загальному розмірі 22 210, 93 грн. Як зазначає представник позивача, на даний час рішення суду та виконавчі листи по вказаній справі, видані Соснівським районним судом міста Черкаси, не виконані, борг складає 22 210, 93 грн.

Як вбачається з ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 25 травня 2023 року по справі № 2-5185/2007, задоволено вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про заміну сторони (стягувача), замінено стягувача Кредитну спілку «Федерація» у виконавчих листах № 2-5185-2007, виданих Соснівським районним судом м. Черкаси на підставі рішення 07 листопада 2007 року, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» .

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 листопада 2023 року по справі № 2-5185/2007, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України)/

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі мають перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2007 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2007 року, про стягнення з відповідачів на користь позивача 22210,93 грн.

Фактично рішення суду не виконано.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачі допустили прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції помилково вказував на застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки відповідно до частини третьої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності у суді першої інстанції не заявляли.

Щодо посилань суду першої інстанції на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до зазначеного пункту у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Колегія суддів звертає увагу, що даний пункт не містить заборон нарахування коштів за прострочення грошового зобов`язання передбачених статтею 625 ЦК України, а регулює відносини, які склалися між сторонами кредитних правовідносин в межах умов договору щодо відповідальності сторін за його неналежне виконання, тому такі посилання суду є необґрунтованими.

Щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Верховний Суд робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, колегія суддів вважає, що позивач при проведені розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з 08 листопада 2007 року по 21 березня 2024 року не прийняв до уваги положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану.

Водночас, слід зауважити, що вимоги апеляційної скарги містять уточнення до наданого розрахунку з урахуванням обмежень щодо нарахувань вказаних сум у період воєнного стану.

Із здійсненого колегією суддів розрахунку за вказаний період прострочення виконання грошового зобов`язання, судом установлено, що розмір 3% річних становить 9 525,75 грн., інфляційні втрати 90 834,52 грн.

З огляду на те, що позивач у апеляційній скарзі просив стягнути 3% річних у розмірі 9399,60 грн., тому саме даний розмір підлягає до стягнення судом із відповідачів, оскільки колегія суддів обмежена вимогами апеляційної скарги, у той же час інфляційні втрати підлягають стягненню у розрахованому судом розмірі - 90 834,52 грн.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги позовної заяви задоволено позивачу на 71,68%, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2170,73 грн. При цьому, апеляційна скарга товариства задоволена судом на 96,88%, а тому за подання апеляційної скарги відповідачі повинні компенсувати позивачу судовий збір у розмірі 3520, 34 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3% річних у розмірі 9 525,75 грн. та інфляційні втрати у розмірі 90 834,52 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» судовий збір у розмірі 5691,07 грн. тобто по 2 845 грн 54 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді