Справа №:755/9681/23
Провадження №: 2/755/214/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Спасібухов Н.І.,

третя особа: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в :

06 липня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ільїна Д.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до позовних вимог позивачка просить:

« Визнати недійсними електронні торги з примусової реалізації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), результати яких були оформлені протоколом №465712;

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 30 квітня 2020 року, видане привтаним нотаріусом КМНО Пономарьовою Д.В. ОСОБА_3 та зареєстроване за №1078;

Скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Пономарьової Дарї Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52129451 від 04.05.2020 року.»

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що наявна об`єктивна необхідності у визнанні недійсними електронних торгів з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Квартира була реалізована попри факт припинення зобов`язань родини Калмикових, за якими відбувалося стягнення та з порушенням прав позивача, яка була зареєстрована та проживала у квартирі та зареєстрованих у квартирі дітей позивача, оскільки державний виконавець не отримав дозволу з органів опіки. За результатами реалізації квартири було складено протокол № 465712. Переможцем електронних торгів став - ОСОБА_3 , після чого отримав свідоцтво від 30 квітня 2020 року, на підставі якого зареєстрував за собою право власності на квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

07 липня 2023 року, в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

12.07.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

24.07.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2023 року представник позивача - адвокат Ільїна Д.В. подала до суду заяву про усунення недоліків разом з оригіналами квитанцій про сплату судового збору на загальну суму в розмірі 3 220,80 грн., а також примірники позовної заяви з додатками для інших учасників справи.

28.07.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.09.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 надійшла позовна заява про витребування майна. Просить суд: залучити її у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі № 755/9681/23; об`єднати розгляд цієї позовної заяви з позовною заявою ОСОБА_2 про визнання електронних торгів недійсними; витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру загальною площею 44,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

17.10.2023 року довідкою секретаря судового засідання, цивільну справу № 755/9681/23 знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м.Києві.

05.12.2023 року довідкою секретаря судового засідання, цивільну справу № 755/9681/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. у щорічній відпустці.

23.01.2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості стороні відповідача ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву.

13.02.2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву, оскільки у сторони відповідача ще не пройшов строк на подачу відзиву на позовну заяву, а сторона позивача буде подавати відповідь на відзив.

13.02.2024 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 подала до суду додаткові пояснення, просила суд розглянути її додаткові пояснення, врахувати обставини встановлені іншими судами та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та позовні вимоги ОСОБА_5

11.03.2023 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила розглянути її позовну заяву та об`єднати в одне провадження з первісною позовною заявою.

У судовому засіданні головуючим суддею поставлено питання про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 у цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

11 березня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у залученні ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та у прийнятті позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовлено.

11.03.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

12.03.2024 року на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Вереса М.Я. надійшов відзив, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та поновити йому строк для подання відзиву, оскільки з моменту отримання позовної заяви, а саме - 12.02.2024 року у зв`язку із зайнятістю щодо територіальної оборони, не встиг у 15-тиденний строк подати відзив на позовну заяву.

28.03.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва від третьої особи - ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та врахування позиції ОСОБА_1 під час встановлення обставин справи. Просить суд прийняти та розглянути дане клопотання та врахувати, що він не міг подати раніше докази, що додаються, враховуючи дату постановлення ухвали та набрання нею законної сили.

11.04.2024 року довідкою секретаря судового засідання, цивільну справу № 755/9681/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. у нарадчій кімнаті по цивільній справі № 755/6042/22.

15.05.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ільїної Д.В. надійшло клопотання про відмову у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, відмову у прийнятті відзиву та вирішення справи за наявними матеріалами.

21.05.2024 року довідкою секретаря судового засідання, цивільну справу № 755/9681/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному.

Представник позивача - адвокат Спасібухов Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також надав пояснення щодо предмету та підстав позову, які аналогічні викладеним у позовній заяві.

Третя особа: ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві ГТУЮ у м.Києві та представник відповідача Державного підприємства «СЕТАМ» у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомили.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів на адресу реєстрації відповідача. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, оцінивши докази та аргументи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.11.2007 року між батьком Позивача ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», був укладений кредитний договір № 0426/07/01-CL, предметом якого було відкриття банком позичальнику ОСОБА_1 відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом кредитування 70 000,00 доларів США (а.с.18-24 т.1)

Окрім того, 08.11.2007 року у забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливо неустойки (штраф, пеня) між АКБ «Форум», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2013 року. (а.с.25 т.1)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2013 року ухваленим у цивільній справі № 2604/29397/12 позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0426/07/01-CL від 08.11.2007 року у розмірі 84 142,29 доларів США, що станом на 28.11.2012 року згідно курсу НБУ становить 672 549,32 грн., пеню у розмірі 79 555,61 грн. та стягнуто з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 1 609,50 грн. (а.с.25-28 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2013 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 було задоволено частково, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2013 року змінено в частині стягнення нарахованої пені за прострочення погашення заборгованості по кредиту, зменшивши розмір пені за прострочення сплати кредиту з суми 79 555,61 грн. до суми 3 306,66 грн. (а.с.29-31 т.1).

19 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було виконавчий лист №2604/29397/12 на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 672 549,32 грн. та пені у розмірі 3 306,66 грн., що підтверджується обставинами, встановленими в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 16.04.2018 року, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

25 липня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПАТ «Банк Форум» відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2013 року залишено без змін (а.с.32-34 т.1).

21 листопада 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Шеремет Ю.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/29397/12, виданого 19.06.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 675 855,98 грн., що підтверджується обставинами, встановленими в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 16.04.2018 року, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

19 травня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Шеремет Ю.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/29397/12, виданого 19.06.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 675 855,98 грн., що підтверджується обставинами, встановленими в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 16.04.2018 року, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

22 січня 2018 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_6 , як новим кредитором, було укладено договір № 954-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с.35-39 т.1)

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., ОСОБА_5 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . (а.с.10-12 т.1).

В ході здійснення виконавчого провадження №40864753, 08.07.2019 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Лагоцькою В.Ф. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та накладено арешт на належну ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

15 липня 2019 року Дніпровським районним ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві була складена заявка на реалізацію арештованого майна, яка була передана державним виконавцем до ДП «СЕТАМ». (а.с.40-41 т.1)

13 лютого 2020 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , що належать на праві власності ОСОБА_5 . Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 465712, початкова ціна лоту № 384928 складала 594 300,00 грн, ціна продажу 594 300,00 грн, переможцем торгів визнано учасника під №26.

30 квітня 2020 року, приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складеного 25 березня 2020 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦЦМУ МЮ (м. Київ) Єзерською А.М., ВП НОМЕР_4, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,10 кв.м, яке придбане ОСОБА_3 за 594 300,00 грн, що раніше належало ОСОБА_5 . (а.с.15 т.1)

Право власності ОСОБА_3 на спірне майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 52129451 від 04.05.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. (а.с.16-17 т.1)

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За приписами частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпечення переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним в судовому порядку (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 903/145/18).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Таким чином, відчуження майна шляхом проведення електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

В силу частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16, № 6-547цс16.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися, саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Розділом 1 п. 1 Порядку, арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та цінних паперів), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації; електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу II Порядку, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Абзацами 3-5 п. 4 розділу II Порядку визначено, що приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. Організатор повертає заявку на реалізацію майна приватному виконавцю у разі зупинення або припинення діяльності приватного виконавця відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У постанові Верховного Суду від 19.03.2021 року у справі № 1533/660/2012 (провадження № 61-3485св20) визначено, що «для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює».

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що на момент складання заявки на реалізацію арештованого майна та передачі квартири на примусову реалізацію, в ній було зареєстроване місце проживання позивача та двох її малолітніх дітей, що підтверджується копією паспорта позивача та копіями довідок про реєстрацію місця проживання дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, з 11.07.2019 року місце проживання позивачки ОСОБА_2 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними її паспорта громадянина України (а.с.46 т.1)

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю двох неповнолітніх доньок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_1 та Серії НОМЕР_2 відповідно. (а.с.48-49 т.1)

З 11.07.2019 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_9 було зареєстроване за однією ж адресою з її матір`ю ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11.07.2019 р. (а.с.46 т.1)

З 15.07.2019 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_8 було зареєстроване за однією ж адресою з її матір`ю ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.07.2019 р. (а.с.47 т.1)

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» регулюються питання щодо місця проживання фізичної особи.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає;

декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Отже, станом на 15 липня 2019 року, в день складання Дніпровським районним ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заявки на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ», в спірній квартирі були зареєстровані неповнолітні діти позивача - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей у разі надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовій формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, зважаючи на викладене, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний був у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Із наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У разі відмови органу опіки та піклування виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).

Верховний Суд України в постановах від 17 грудня 2014 року (справа №143цс14), від 18 листопада 2015 року (справа №6-1884цс15) та від 13 квітня 2016 року (справа №6/2988цс15) вказав, що головною умовою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав та законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

За приписами частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Керуючись вказаними нормами закону, суд приходить до висновку, що державний виконавець при передачі на реалізацію нерухомого майна допустив порушення при реалізації спірного майна: відповідний дозвіл органів опіки та піклування не додав, не перевірив, чи призвело це до позбавлення прав неповнолітніх дітей на проживання та користування житлом, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання недійсними електронних торгів, проведених Державним підприємством «СЕТАМ» 13.02.2020 з реалізації арештованого майна за лотом №384928, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , результати яких були оформлені протоколом №465712 від 13.02.2020, підлягають до задоволення.

Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі №369/12902/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_11 про визнання зобов`язань припиненими, було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2022 року скасовано і ухвалено по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано зобов`язання, що виникли на підставі Кредитного договору №0426/07/01-CL укладеного між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 припиненим з 27.03.2018 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, о бставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Зі встановлених у постанові Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року обставин, вбачається, що дійсно 08 листопада 2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0426/07/01-CL, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 70000 доларів США, строком по 08 листопада 2012 року, під 13% річних.

08 листопада 2007 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які є майновими поручителями за ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та АКБ «Форум» був укладений договір іпотеки щодо забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08 листопада 2007 року, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м.

19 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №2604/29397/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0426/07/01-CL від 08 листопада 2007 року у розмірі 84142 доларів США 29 центів, що згідно курсу НБУ станом на 28 листопада 2012 року становить 672549,32 грн. та пеню у розмірі 3306,66 грн.

22 січня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_6 був укладений договір №954-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого ОСОБА_6 передано права вимоги до позичальників, іпотекодавців та поручителів (зокрема, до позивачів) за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2017-12-21-000292-b від 28 грудня 2017 року.

Згідно Інформаційної довідки №175610743 від 30 липня 2019 року вказано, що 27 березня 2018 року за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 на підставі договору іпотеки №7463 від 08 листопада 2007 року, виданого ПН КМНО ОСОБА_12 , договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 08 листопада 2007 року, посвідченого ПН КМНО ОСОБА_12 , за реєстровим №7463, №11-58, виданого 22 січня 2018 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Мазур О.Ю., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40397595 від 30 березня 2018 року, 10:25:04.

10 вересня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м.

У Інформаційній довідці №175610743 від 30 липня 2019 року вказано, що 10 вересня 2018 року за ОСОБА_11 , зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу №11-530, виданого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Коберська О.Ю., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42916088 від 10 вересня 2018 року 11:43:33.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції керувався, зокрема, положеннями ч.4 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», згідно яких після завершення позасудового врегулювання, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена норма прав передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

Таким чином, за змістом ст.ст. 1, 33, 36 ЗУ «Пpo іпотеку», використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (справа №759/6703/16).

Відтак, постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, що вступило в законну силу, встановлено, що зобов`язання за кредитним договором припинилися значно раніше, ніж державний виконавець звернув стягнення на квартиру ОСОБА_5 , а отже таке стягнення відбувалось в порушення вимог ст.36 ЗУ «Про іпотеку».

Статтею 8 Конвенції встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. theUnitedKingdom), заява № 66746/01, пункт 82).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Відтак, підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом приданих торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені прилюдні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Частиною 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Пунктом 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

При цьому, суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь позивачки у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-12, 76-83, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 13.02.2020 з реалізації арештованого майна за лотом №384928, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , результати яких були оформлені протоколом №465712 від 13.02.2020.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності № 1078 від 30.04.2020 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. ОСОБА_3 на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складеного 25 березня 2020 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Єзерською А.М. у ВП НОМЕР_4.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни (як державного реєстратора) від 04 травня 2020 року, індексний номер 52129451, про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу).

Стягнути з ОСОБА_3 , Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України (, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6) та Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, з кожного, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , по 1073,60 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 червня 2024 року.

Суддя :