Справа 556/737/24
Номер провадження 2/556/322/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2024 року.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Басик Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке, зокрема, складається із земельної ділянки, загальною площею 2,48 га для ведення особистого селянського господарства, на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

До правовідносин по спадкуванню її майна застосовуються положення Цивільного кодексу 1963 року.

Так, згідно із ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Бабуся заповіту не залишала.

Згідно із статтею 529 Цивільного кодексу 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно із статтею 530 ЦК 1963 р. при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Разом з тим, на час смерті ОСОБА_2 з нею проживав її чоловік ОСОБА_3 , однак спадкові справі останній не оформляв та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До спадкування майна ОСОБА_3 застосовуються положення Цивільного кодексу України 2004 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідач своєму внуку ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадкову справу не заведено.

Разом з тим, так як ОСОБА_3 залишився одиноким та останнім часом хворів, ОСОБА_1 фактично опікувався ним та проживав з ним однією сім`єю, згодом поховав його та забрав всі документи.

Однак, для правильного вирішення справи необхідно встановити факт спільного проживання позивача та спадкодавця ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується наявністю у нього на руках всіх документів померлого, а також поясненнями свідків.

Оформити спадщину на пай, що з початку належав ОСОБА_2 позивач не може, оскільки державний акт видано після смерті останньої.

Разом з тим, позивач вважає, що бабуся правомірно набула майнових прав на земельні ділянки, тому увійшла до списку пайовиків, в інакшому випадку їй не могло бути видано сертифікат, а згодом і державний акт.

На підставі наведеного просить встановити факт спільного проживання та визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки підтвердити свої спадкові права, окрім як в судовому порядку, не може.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2023 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу у їх відсутності.

Представник Рафалівської селищної ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд спарви у відсутності їх представника, просить прийняти рішення на розсуд суду .

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке, зокрема, складається із земельної ділянки, загальною площею 2,48 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради, що стверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЯА № 693371

Згідно ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

ОСОБА_2 заповіт не залишала.

Згідно із статтею 529 Цивільного кодексу 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як зазначено в статті 530 ЦК 1963 р., при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, спадкоємцями першої черги на час смерті ОСОБА_2 був дід позивача ОСОБА_3 , однак він спадщини не оформив та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії НОМЕР_2 .

До спадкування майна ОСОБА_3 застосовуються положення Цивільного кодексу України 2004 року.

У відповідності до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт від 31.12.2003, згідно якого все своє майно заповідав внуку ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі спадкову справу не заведено, що стверджується довідкою №336/01-16 від 08 березня 2024 року, виданою державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори.

Згідно довідок №319, №320 від 19 лютого 2024 року, виданих Рафалівською селищною радою Рівненської області, на час смерті ОСОБА_3 , був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , одиноко.

Разом з тим, так як ОСОБА_3 залишився одиноким та останнім часом хворів, то фактично ОСОБА_1 опікувався дідом та проживав з ним однією сім`єю, згодом поховав його та забрав всі документи.

Даний факт також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Оформити спадщину на пай, що з початку належав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не може, оскільки державний акт видано після її смерті.

Відповідно до роз`яснення, наданого нотаріусом №331/01-16 від 08 березня 2024 року, де зазначено про неможливість вчинення нотаріальної дії з причини того, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий вже після смерті бабусі позивача.

Згідно от.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право

володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщи; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавецьфактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

А як зазначено в ст.ст. 1216, 1297 Цивільного кодексу України, право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду про визнання за мною, як спадкоємцем за заповітом, права власності на земельну ділянку.

Згідно абзацу 17 п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відтак, такими ж є відповідачі у спорах про спадкування.

Отже, способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем спірного майна, у встановленому порядку прийняв спадщину після їх смерті, до складу якої входять вищезазначені земельні ділянки.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, яке підтверджувалось відповідним сертифікатом, який в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації був замінений Державним актом. Після її смерті спадщину прийняв, однак не оформив чоловік останньої - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняв ОСОБА_1 , оскільки на день смерті діда вони спільно проживали. При цьому, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 за заповітом, у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 177, 178, 346, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1268, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 30, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майна, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , із ОСОБА_3 на час відкриття ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після його смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку, площею 2,48 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 693371 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 діда ОСОБА_3 , який у свою чергу успадкував вказану земельну ділянку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: Котик Л.О.

Учасники провадження:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач - Рафалівська селищна рада Рівненської області, місцезнаходження: селище Рафалівка, вул. 1 травня, 12, Вараський район, Рівненська область, .