Провадження № 2/161/4900/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданим в його інтересах адвокатом Цехошем Анатолієм Миколайовичем до Луцької міської ради, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ № 1878 підтверджується, що на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 30.06.1998 № 301 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0691 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Державний акт видано ОСОБА_2 09.07.1998.

Рішенням Луцької міської ради від 04.03.2019 №54/1 «Про внесення змін до рішення Луцької міської ради від 27.02.2019 № 53/61 «Про перейменування вулиць м. Луцька» назву вулиці «Панфілова» перейменовано на «Повстанська».

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.06.2024 земельна ділянка, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності. Документ, що посвідчує право власності - Державний акт від 09.07.1998 ВЛ 1878.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а він є єдиним спадкоємцем після смерті батька. 12.09.2024 він звернувся у Першу Луцьку державну нотаріальну контору за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Нотаріусом встановлено, що відповідно до поданих спадкоємцем документів, до складу спадщини входить частка у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. Вказана земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток. У зв`язку з чим 12.09.2024 постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т.Б. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0691 га, кадастровий номер :22:185:0017, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 .

З метою визначення та виділення частки земельної ділянки, що належала батьку, позивач замовив проведення судової земельно-технічної експертизи.

На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 31.03.2005 № 88, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.04.2005 видані два свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 кв.м., які зареєстровані у Волинському бюро технічної інвентаризації та в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно. Відповідно до вказаних свідоцтв, ОСОБА_2 належить 11/25 часток, а позивачу - 14/25 часток зазначеного будинку.

Таким чином, визначення належних її співвласникам часток земельної ділянки, площею 0,691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , слід провести з врахуванням належних її співвласникам часток нерухомості, розташованої на цій ділянці, а саме: позивачу виділити 14/25 часток, а за ОСОБА_2 залишити 11/25 часток зазначеної ділянки.

Окрім того, на підставі договору дарування від 11.07.2005, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. тазареєстрованого у реєстрі за № 2208, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність, а позивач прийняв у дарунок 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.07.2024 єдиним власником будинку АДРЕСА_1 є позивач.

У зв`язку із набуттям права власності на об`єкт нерухомості позивач 30.09.2024 звернувся до Депертаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявою про реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку.Однак розгляд вказаної заяви Державним реєстратором прав на нерухоме майно 03.10.2024 зупинено у зв`язку з неподанням для державної реєстрації прав документу, що підтверджує перехід права власності на частину земельної ділянки від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визначити розмір часток у праві спільної часткової власності та виділити їх в натурі із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , наступним чином: ОСОБА_1 виділити 14/25 частки названої земельної ділянки, межі якої заштриховані синім кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, виготовленого судовим експертом Мисковцем Н.О.; ОСОБА_2 виділити 11/25 частки названої земельної ділянки, межі якої заштриховані червоним кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, виготовленого судовим експертом Мисковцем Н.О.Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 10.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.

26.11.2024 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд виділити ОСОБА_1 14/25 частки у праві спільної сумісної власності та виділити її в натурі із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої заштриховані синім кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ № 1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, виготовленого судовим експертом Мисковцем Н.О. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої заштриховані червоним кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, виготовленого судовим експертом Мисковцем Н.О.

Ухвалою суду від 28.11.2024 закрито підготовче провадження у справі.

До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 1878, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 30.06.1998 № 301 позивачу ОСОБА_3 та його батьку ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0691 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

На вказаній земельній ділянці споруджено житловий будинок площею 148,7 кв. м. одноособовим власником якого є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7799937 від 18.07.2005 та № 6983721 від 12.04.2005, а також копією договору дарування від 11.07.2005.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , що вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку земельної ділянки площею 0, 0691 га з кадастровим номером :22:185:0017, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

12.09.2024 позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса від 12.09.2024 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вказана вище земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

Вирішуючи позовну вимогу про виділ в натрі позивачу 14/25 частки із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017, суд виходить з наступного.

Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст.ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №11 від 22.08.2024 поділ земельної ділянки вказаної у державному акті на право приватної власності на землю ВЛ № 1878 від 09.07.1998 в частках 14/25 та 11/25, а також в частках та можливий.

Позивач просить суд виділити йому в натурі 14/25 із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 у варіанті, який міститься на додатку 1 до висновку експерта № 11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 759/15156/16-ц (провадження № 61-3301св19) зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном».

Оскільки частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 а час набуття у власність земельної ділянки площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 у нерухомому майні становлять 11/25 та 14/25 відповідно, суд вважає за можливе виділити позивачу в натурі 14/25 із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 відповідно до варіанту, який міститься на додатку 1 до висновку експерта № 11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024.

Щодо визнання за позивачем права власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017, межі якої заштриховані червоним кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є батьком позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку земельної ділянки площею 0, 0691 га з кадастровим номером :22:185:0017, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_2 не залишив, а отже спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, єдиними спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т.Б. № 1500 від 12.09.2024 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0691 га, кадастровий номер :22:185:0017, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

Оскільки судом у цьому рішенні виділено позивачу в натурі 14/25 із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 відповідно до варіанту, який міститься на додатку 1 до висновку експерта № 11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024, суд вважає за можливе вирішити питання про визнання за позивачем права власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017, межі якої заштриховані червоним кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024.

Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, а тому вважається таким, що прийняв спадщину в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Про відмову від її прийняття у визначений законом строк не заявляв. Доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями суду не представлено.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_2 позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину та набути права власності на вищевказану земельну ділянку.

Відтак, позов в цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов з наведених вище підстав слід задовольнити та виділити позивачу в натурі 14/25 із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017, а також визнати за ним право власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 317,319, 328, 355-356, 358, 364, 392, 1216-1218, 1223, 1261-1265, 1258 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 14/25 частки у праві спільної сумісної власності та виділити її в натурі із земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої заштриховані синім кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ № 1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 частки земельної ділянки, площею 0,0691 га, з кадастровим номером :22:185:0017 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої заштриховані червоним кольором на «Рисунку поділу земельної ділянки, вказаної в акті на право приватної власності на землю ВЛ №1878 в частках 11/25 та 14/25», який є додатком 1 до висновку експерта №11 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.08.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Луцька міська рада (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта