ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, (суддя першої інстанції Наумова О.С.),

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, в обґрунтування якого посилався на те, що арешт на його пенсію не накладався державним чи приватним виконавцем, навіть якби він був, то за законом відповідні стягнення заборонені під час дії військового стану. Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» АТ «Сенс Банк» зобов?язане повернути виконавцю без виконання будь-які документи стосовно пенсії. Вважав, що банк не надає позивачеві можливості вільно користуватися пенсією, посилаючись на обмеження з боку державного виконавця у вигляді арешту коштів боржника, якого не існує. Посилаючись на норми ст. ст. 1066, 1068 ЦК України, позивач просив суд захисти його права споживача та зобов?язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» видати позивачеві через касу всю пенсію і відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3000000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач, та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що відповідач своїми діями обмежує його право на отримання пенсії.

ОСОБА_1 просив оскаржуване рішення залишити без задоволення.

Від представника АТ «Сенс Банк» - Іванової О.В., надійшов відзив , в якому вона зазначила, щоскарга позивача на дії щодо «звернення стягнення» на його кошти не має відношення до дій Відповідача, оскільки банківська установа не звертає стягнення на кошти клієнтів, це не є компетенцією банку. Дії щодо звернення стягнення на майно/кошти вчиняє державний/приватний виконавець, а банківська установа виконує постанови виконавця про арешт коштів на рахунках клієнтів.

ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник АТ «Сенс Банк» - Іванова О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься виписка за рахунком за період 01.04.2024р. 05.06.2024р., з якої видно, що ОСОБА_1 має рахунок в АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_1 , баланс рахунку становить 10 623,98 грн. (а.с. 2).

Згідно довідки про доходи від 30.07.2024р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об`єднанні управління ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській області і отримує пенсію за вислугу років, за період з січня по червень 2024р. загальний розмір пенсії складає 21 046,72 грн. (а.с. 4).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 15.08.2023р. накладено арешт на кошти боржника, з ОСОБА_1 стягнуто 28 711,51грн. (ВП №65378011) (а.с. 28).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 19.12.2023р. накладено арешт на кошти боржника, з ОСОБА_1 стягнуто 28711,51 грн. (ВП №65378011) (а.с.29).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.02.2024р. накладено арешт на кошти боржника, з ОСОБА_1 стягнуто 2 256,10 грн. (ВП №65378393) (а.с. 27).

В матеріалах справи також міститься заява до органів поліції та витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження про розпорядження незазначеною приватною особою грошовими коштами позивача в сумі 13 400,00 грн. (а.с. 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частина 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається позивач, встановлює, що виконавець може звернути стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках/електронних гаманцях і на рахунках/електронних гаманцях, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Згідно із ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 68 цього Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до статті 70 Закону, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» - тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного виконавцем.

Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

При цьому, передбачене абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини 4 статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Позивач просить зобов`язати банк видати йому через касу всю пенсію, проте жодних доказів того, що банком було відмовлено у видачі пенсії або ж учинені інші протиправні дії стосовно позивача до позову не надано.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати:

чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором;

чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача;

чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах.

Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ані законом ані договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до статті 79 ЦПК України.

Положеннями статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2024 року у справі № 392/812/23 скасовано постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби в м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняк Максима Сергійовича про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , винесену в рамках виконавчого провадження № 65378011 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 АТ «Сенс Банк», що надходять на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , як пенсія.

З матеріалів справи вбачається, по постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. було знято арешт з НОМЕР_1 відкритий в АТ «Сенс Банк», що належить боржнику ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що згідно наданої Банком відповіді від 13.09.2024 року № 41918-33.4-б/б, яка була адресована ОСОБА_1 , вбачається, що за рахунком № НОМЕР_1 в Банку продовжуються обліковуватися інші арешти за наступними Постановами у такій черговості:

1. Постанова про накладення арешту ВП №65378011 від 15.08.2023р. на суму 28711,51 грн. (ВД№392/1101/19 від 20.04.2021 Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)), винесена ОСОБА_3 ;

2. Постанова про накладення арешту ВП №65378011 від 19.12.2023р. на суму 28711,51 грн. (ВД№392/1101/19 від 20.04.2021 Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)), винесена ОСОБА_4 ;

3. Постанова про накладення арешту ВП №65378393 від 08.02.2024р. на суму 2256,10 грн. (ВД№392/1101/19 від 20.04.2021р. Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)).

До Банку надійшла Постанова про зняття арешту з коштів за ВП №65227939 від 22.05.2024р., проте по рахунку № НОМЕР_1 продовжують обліковуватися інші арешти по іншим виконавчим провадженням, що на даний час унеможливлює зняття коштів з арештованого рахунку в касі Банку.

24.04.2024р. до Банку надійшла ухвала Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2024 року по справі №392/812/23. Ухвалою було постановлено скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби в м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняк Максима Сергійовича про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №65378011 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 АТ «СЕНС БАНК», що надходять на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , виключно як пенсія. Це арешт 2-ї черговості.

Відповідно до Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» №163 від 29.07.2022р. Надавач платіжних послуг платника в разі надходження протягом операційного дня інших документів про арешт коштів виконує їх у порядку надходження згідно з пунктом 77 розділу V цієї Інструкції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, оскільки як встановлено матеріалами справи, на даний час наявні інші арешти на рахунку позивача, тобто тільки при наявності вільних коштів на рахунку після виконання арешту 1-ї черговості і тільки кошти, які надходять від Пенсійного Фонду України як пенсія.

Крім того, як було зазначено у вищевказаному листі, позивач не позбавлений права звернутись до виконавця для написання заяви на визначення поточного рахунку боржника у банку для здійснення видаткових операцій, однак матеріали справи вказане звернення не містять.

Апеляційний суд під час перегляду справи не встановив порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, оскільки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неналежного способу захисту, з огляду на те, що Банком у даному випадку законно обмежується доступ до рахунку позивача, через наявний арешт.

Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшла висновку, що суд першої інстанції встановивши ту обставину, що на підтвердження своїх вимог позивачем не надано жодного докази, що він є власником спірного транспортного засобу обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки сама правова природа він дикційного позову (витребування майна) захищає майнові права власника, щодо витребування його у недобросовісного набувача, однак, судом не встановлено що на момент розгляду даної цивільної справи власником авто є саме ОСОБА_5 .

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Позивачем належним чином не спростовано наведені у даному рішенні обставини, а тому апеляційний суд вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку відмовивши у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи