Провадження № 4-с/161/61/24
У Х В А Л А

17 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

09.08.2024 року скаржник ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаною скаргою.

В обґрунтування якої зазначив, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області 12.03.2024 року винесено рішення у справі №161/20471/23, яким скасовано нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної карти відповідно до кредитного договору №631121058 укладеного між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 у розмірі 49994 гривень 85 коп.

Відповідно до вищезазначеного рішення суду, Луцьким міськрайонним судом, видано виконавчий лист № 1776 від 25.06.2024 року, який направлено для виконання на адресу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві - В?ячеславом Полінським, 31.07.2024 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №75644585/3, оскільки у виконавчому листі не визначено у результативній частині рішення заходи примусового виконання рішень.

ОСОБА_1 не згідний з таким рішенням Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, оскільки у виконавчому листі чітко зазначено необхідні заходи примусового впливу, а саме «Скасувати нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної карти відповідно до кредитного договору №631121058 укладеного між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та ОСОБА_2 у розмірі 49994 гривень 85 коп.», зазначено дані боржника.

Вважає, що посилання державного виконавця на те, що є норми п. 5, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення є безпідставним, з огляду на те, що виконавчий документ відповідає всім вимогам, передбаченим до нього.

Вказує, що порушено його право із забезпечення на доступ до правосуддя, в тому числі права на остаточне виконання судового рішення.

3 огляду на вищенаведене, просить суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві - В?ячеслава Полінського, щодо повернення виконавчого документа (виконавчий лист №1776 від 25.06.2024 року) без прийняття до виконання, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 31.07.2024 року №75644585/3 та зобов?язати Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві прийняти виконавчий лист № 1776 від 25.06.2024 року виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області до виконання.

13.09.2024 скаржник ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив зобов?язати Голосіївський відділ ДВС у місті Києві прийняти виконавчий лист № 1776 від 25.06.2024, до виконання та зобов?язати вжити передбачених законодавством заходів, з метою забезпечення виконання АТ «СЕНС - БАНК» рішення Луцького міськрайонного суду від 12.03.2024 року у справі №161/20471/23, зокрема: скасувати нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної карти відповідно до кредитного договору №631121058 укладеного між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_3 у розмірі 49 994,85 гривень; повернути ОСОБА_4 сплачену плату за розрахунково-касове обслуговування основної карти у розмірі 49 994,85 гривень.

Скаржник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві надіслав заяву, в якій просив розглянути скаргу у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Також, в ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві - В?ячеславом Полінським було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №75644585/3 від 31.07.2024 року (а.с.6).

Повертаючи виконавчий лист № 161/20471/23 стягувачу без прийняття до виконання, заступник начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві - В?ячеслав Полінський керувався п.7 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши, що у виконавчому листі не визначено у результативній частині рішення заходи примусового виконання рішень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»,№1404-VIII от 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.4 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція) виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

За нормами абз. п.7 розділу ІІІ Інструкції до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5Закону).

Передача виконавчого документа у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції (абз.4 п.7 розділ ІІІ Інструкції).

За вимогами п.6 розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого уразі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

За пунктом 9 розділу V Інструкції, про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З огляду на викладене вимоги скарги в частині зобов`язання Голосіївський відділ ДВС у місті Києві прийняти виконавчий лист не можуть бути задоволені судом, оскільки повноваження державного виконавця щодо прийняття відповідного рішення, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, за своєю правовою природою є дискреційними.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що подана скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76-89, 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк