Справа №464/8130/24
пр № 2/464/2366/24
У Х В А Л А

18 грудня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Орест Степанович, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державної реєстрації права власності на частку квартири,

у с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із даною заявою у порядку цивільного судочинства, в якій просить:

визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на відповідача 21 квітня 2022 року, оскільки даний заповіт ОСОБА_3 особисто не підписував, не читав особисто, складення даного заповіту не було добровільним волевиявленням заповідача;

визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2023 року серії та номер 1002, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем Орестом Степановичем на частину квартири АДРЕСА_1 на відповідача;

визнати частково недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67789187 від 29 травня 2023 року саме у частині реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1 на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов наступного висновку.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява повинна відповідати вимогам, у ст.ст.175, 177 ЦПК України.

У силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як виснував Верховний Суд у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20, від 23 лютого 2023 року у справі № 990/70/22, від 08 листопада 2023 року у справі № 120/969/23, (позивач) заявник складає та подає до суду (позовну) заяву, і саме на нього покладено процесуальним законодавством обов`язок її належного оформлення. Розгляд (позовної) заяви, яка складена без дотримання передбачених ЦПК України вимог, не передбачений положеннями процесуального законодавства.

У відповідності до ч.4 ст.177 ЦПК України до заяви повинні бути додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджуються підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Виходячи із положень ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У позовній заяві об`єднано 3 вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу, а тому зважаючи на ставки судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір», позивачу слід сплати 3633,60 грн за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК Львів/Сихівський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача UA0013956; код класифікації доходів бюджету 22030101. Суду надається платіжний документ.

Документ про сплату судового збору не додано, водночас стороною позивача у позові заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, розглядаючи яке суддя установив наступне.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у ч.1 цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року по справі №906/308/20 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини виснувала, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави в цивільних спорах, і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження в цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

У силу приписів ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі, за таких умов: 1)розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Як убачається із положень ст.8 Закону «Про судовий збір», звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк на підставах, визначених ч.1 ст.8 Закону є правом, а не обов`язком суду. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 904/9117/17.

Особа, якою заявлено клопотання про відстрочку сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Безпідставне зменшення від сплати судового збору є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом (позиція Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 686/11087/20)

Довідка про отримання пенсії не є достатнім та безумовним доказом необхідності відстрочення від сплати судового збору.

Стороною позивача не надано жодних доказів про майновий стан позивача в цілому (наприклад, відомостей: про отримання чи неотримання інших видів доходів, з яких утримуються/не утримуються суми податків, про відсутність/наявність нерухомого та рухомого майна, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів тощо). Це унеможливлює задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

З огляду на викладене вище у своїй сукупності зумовлює відмову у задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для виконання згаданих вимог заяву слід залишити без руху та надати позивачу на підставі ст.185 ЦПК України строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 258, 260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Відмовити в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору .

Позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатись неподаною та повертається позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Повне судове рішення складено та підписано 18 грудня 2024 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО