П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року місто Київ

справа № 756/15069/23

провадження№22-ц/824/8717/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Шролик І.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обгрунтовано тим, що позивач з 24 жовтня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .. Рішенням суду від 19 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбних відносин мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, наразі також ухиляється від участі у матеріальному забезпеченні доньки, аліментів на її утримання не сплачує, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 29 січня 2024 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, які могли підтвердити факт проживання дитини разом з ним. Сторона відповідача була позбавлена можливості використати докази того, що дитина проживає разом з відповідачем, що в свою чергу є суттєвою обставиною по справі, адже відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В оскаржуваному рішенні вказано про те, що твердження відповідача щодо проживання доньки разом з ним спростовується наданими в судовому засіданні поясненнями матері дитини, а також довідками, згідно із якими ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір`ю з 2010 року по теперішній час. Відомості щодо зняття дитини з реєстраційного обліку відсутні. Донька відвідує навчальний заклад за місцем реєстрації та проживання матері. З батьком проживає лише з 26 січня 2024 року, коли після відвідування на вихідних батька, останній не повернув доньку матері.

При цьому звертає увагу на те, що реєстрація місця проживання не може підтверджувати фактичне місце проживання особи, а є лише підтвердженням не фактичного, а задекларованого місця проживання.

Не існує юридичного поняття " навчальний заклад за місцем реєстрації матері", адже навчальний заклад має іншу адресу реєстрації і аж ніяк не може бути зареєстрований за місцем проживання матері. В даному випадку відстань будинку матері або батька не відіграє будь - якої ролі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 травня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, 24 жовтня 2009 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління у м. Києві, актовий запис № 1675.

Від спільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, наданої 04 січня 2024 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 листопада 1988 року по теперішній час.

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, наданої 04 січня 2024 року відділом з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Оболонської РДА, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 травня 2010 року по теперішній час.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім ОСОБА_3 , також не наведено доказів на підтвердження того, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні особи. Суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, аліменти в розмірі частини усіх видів доходу (заробітків) батька ОСОБА_2 є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, тому саме вона обирає спосіб виплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій ст. 83 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку).

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, батьком якої є відповідач.

Відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів, у визначеному судом першої інстанції розмірі, останній, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з кінця січня 2024 року донька проживає з ним, відповідно у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на користь позивачки, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

З наявного в матеріалах справи тексту клопотання, поданого 25 січня 2024 року відповідачем до суду першої інстанції, вбачається, що відповідач не заперечував, що останні півроку донька проживає з матір'.

Доказів на підтвердження того, що батьки малолітньої ОСОБА_3 (станом на січень 2024 року) досягли згоди щодо місця проживання дитини з батьком. матеріали справи не містять. Бажання дитини проживати з батьком після досягнення 14 річного віку, про що зазначає відповідач в тому ж клопотанні, не має правового значення та не спростовує висновок суду про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , з якою проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків свого підтвердження не знайшли.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29 січня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус