Справа № 463/6176/23
Провадження № 2/463/958/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року місто Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря Метеллі Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені),

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 20585,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачка є його матір`ю. Оскільки остання не надавала жодної матеріальної допомоги на його утримання, ним було подано позов про стягнення аліментів. Так рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року у справі №463/5513/18 було задоволено позов та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 920,50 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В подальшому, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2019, у справі №4653/1701/21 змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року у справі №463/5513/18 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 16.02.2021 і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.11.2022 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.11. 202 змінено, постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка, аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В решті рішення суду залишено без змін.

Внаслідок невиконання відповідачкою аліментних зобов`язань у неї утворилась заборгованість станом на 10.01.2023 у розмірі 13034,87 грн., що підтверджується наданим державним виконавцем розрахунком.

В той же час, як вбачається із розрахунку, заборгованість у відповідачки утворилась починаючи з 01.07.2021 та станом на 01.12.2022 становила 21173,00 грн, та відповідачкою було частково погашена у сумі 6508,90 грн. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідачки, яка умисно ухилялася від сплати аліментів, позивач має право згідно з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. А тому, просить стягнути неустойку в розмірі 20585,46 грн.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2023 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гирича С.В. /а.с. 13/.

19.12.2023 у даній справі було ухвалено заочне рішення /а.с. 35-36/.

10.01.2024 стороною відповідачки подано заяву про перегляд заочного рішення /а.с. 42-62/.

Ухвалою суду від 11.03.2024 скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені). Призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження /а.с. 76-77/.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 року справу розподілено судді Леньо С.І /а.с. 89/.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року (підстава: перебування у відпустці, Розпорядження керівника апарату суду №44 від 07.11.2024) справу розподілено судді Ціпивко І.І. /а.с. 102/.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) прийнято до розгляду. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12.12.2024 о 10:00 год. /а.с. 103/.

Розгляд справи по суті відбувся 12.12.2024 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 та його представник адвокат Пащук А.І., будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явилися, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Разом з тим позицію щодо заявлено позову висловили в заяві про перегляду заочного рішення. Зокрема позов заперечили, зазначивши , що позивач не повідомив суд ряд фактів. Так, останній вже звертався із аналогічним позовом, в задоволенні якого було відмолено. Заборгованість ОСОБА_2 на листопад 2022 року становила 6505,9 грн. Дана заборгованість була відразу погашена. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.01.2023 року заборгованості по сплаті аліментів не має та виконавче провадження закінчене. Суд вже відмовляв у стягненні пені, виходячи із того, що відповідачка не вчиняла жодних умисних дій щодо несплати аліментів, а навпаки, коли довідалась про наявність заборгованості, негайно її погасила. На момент розгляду справи заборгованості по сплаті аліментів не було і на даний час не має. Через те, що тривали судові процеси та те, що відповідачка перебувала за кордоном не можливо було визначити точну суму аліментів, яку відповідачка мала сплачувати. Коли рішення судів набрали законної сили, державний виконавець визначився із розміром аліментів та здійснив перерахунок. Розрахунок пені наданий позивачем по справі є неправильним, оскільки як зазначено вище нами представлено суду остаточний розрахунок сплати аліментів, сформований державним виконавцем станом на 31.01.2023 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року у справі №463/5513/18 вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), студента Львівського національного університету ім. І. Франка) аліменти в розмірі 920,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

В подальшому, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2021 у справі №463/1701/21 змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, у справі №2/463/465/19 (провадження №. 463/5513/18). Вирішено стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), студента Львівського національного університету ім. І. Франка) аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 16.02.2021 і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.11.2022 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року змінено, постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка, аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В решті рішення суду залишено без змін.

27.03.2019 на підставі вказаного рішення Личаківського районного суду м. Львова було відкрито виконавче провадження АСВП №58696445.

З долученого стороною позивача розрахунку заборгованості по аліментах від 10.01.2022 встановлено, що заборгованість боржника станом на 10.01.2022 становить 13034,87 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа №463/1701/21 від 21.02.2022 виданого Личаківським районним судом.

Згідно здійсненого стороною позивача розрахунку неустойка (пеня) за прострочення зі сплати аліментів становить 20585,46 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з вимогою позивача про стягнення на його користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойкапочинає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідно до ч. 11, 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмірякої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Суд не погоджується з аргументами позивача, вважає такі не обґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які б в своїй сукупності були достатніми.

Так, стороною позивача не надано суду доказів того, що відповідачка була обізнана про наявність рішення суду від 16 січня 2019 року, яким з неї стягнуті аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. В матеріалах справи відсутня інформація про дату надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про те, що державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішення. Суд враховує те, що заборгованість була погашена одним платежем у січні 2021 року. Наведені обставини свідчать про неможливість стверджувати про те, що заборгованість була допущена з вини боржника.

Крім цього судом встановлено, що сторона позивача уже зверталась до суду з аналогічним позовом про стягнення на його користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів, так рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2023 у справі №463/10180/20, (яке постановою Львівського апеляційного суду від 26.06.2023 залишено без змін) в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

При розгляді справи судом встановлено, що постановою державного виконавця від 03.02.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №463/5513/18 від 19.03.2029 закінчено. Припинено чинність арештів та інших примусових заходів. Згідно долученого розрахунку від 31.01.2023 заборгованість по аліментах відсутня.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , останній при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати, слід віднести на його рахунок.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.12.2024, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 12.12.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 17.12.2024.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265-268ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.12.2024.

.

Суддя І.І. Ціпивко