Справа № 459/4011/23 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/1176/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

29.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року в розмірі 49 069,60 грн та вирішити питання судових витрат.

Позов товариство обгрунтовувало тим, що 31.08.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2832316 в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту шляхом підписання відповідачем електронним підписом заявки на укладення зазначеного договору, згідно якого позивач надав відповідачу 8750 грн на поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , зазначений ним при оформленні договору позики, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 30.09.2019 року. Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та перерахував відповідачу грошові кошти на номер картки, зазначений відповідачем при оформленні договору. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та сплатив лише 2520,00 грн боргу.

10 березня 2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №002-100320, згідно якого клієнт відступив факторові права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, зокрема до боржника ОСОБА_1 . В подальшому ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило право вимоги а користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021 року, згідно умов якого та відповідно до ст.512 ЦК України ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі до боржника ОСОБА_1 , в якої внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором позики станом на 28.11.2022 року утворилась заборгованість у сумі 49 069,60 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту - 8750,00 грн; залишок заборгованості по процентах за користування - 4200 грн; залишок заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом - 4375,00 грн; залишок заборгованості по простроченихм процентахм за користування кредитом (нараховані новим кредитором за період з 22.06.2021 по 20.10.2021) - 28 350,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; інфляційне збільшення - 3 394,60 грн (період нарахування 01.10.2019 - 23.02.2022).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведення позивачем порушення його прав у спірних правовідносинах, суд першої інстанції не врахував, що на підтвердження набуття ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2832316 від 31.08.2019, позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру прав вимог № 20210622/1, сформований 29.11.2023 року та Акт прийому-передачі документів за договором факторингу від 22.06.2021 року. Відтак, суд не проаналізувавши умови договору факторингу від 22.06.2021 року, безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні про відсутність доказів на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача. При цьому, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, доказом переходу прав за зобов`язаннями до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору цесії і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія, а тому їх не передання цесіонарію означає лише невиконання цедентом додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. Ні положення ст. 512 ЦК України, ні положення ст. 517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається, і так само не містять зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів. Тому при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу з боржника, до якого перейшло право вимоги, позивачем формується витяг з реєстру боржників лише по відношенню до конкретного позичальника/боржника/відповідача, а не до усіх осіб, перелічених у відповідному реєстрі. Дана необхідність зумовлюється тим, що Витяг із реєстру боржників формується лише з метою підтвердження того, що на час подачі позовної заяви, заборгованість по конкретно визначеній особі не списана, не анульована та не відступлена третій особі. Відмовляючи у задоволенні позову товариства, суд першої інстанції вважав, що витяг з реєстру прав вимог №20210622/1 від 29.11.2023 року є неналежним доказом переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» права вимоги до відповідача, оскільки такий підписано лише позивачем. При цьому, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до постанови НБУ №163 від 15.12.2023 «Про затвердження Положення про таємницю фінансової послуги», а також згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію», інформація наявна в реєстрах боржників становить таємницю фінансової послуги, і конфіденційну інформацію, яка може бути розкритою лише на підставі відповідного рішення (ухвали) суду. Крім того, з метою підтвердження факту відступлення права грошової вимоги щодо ОСОБА_1 за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року, укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», позивачем до матеріалів апеляційної скарги долучено копію реєстру боржників, підписаного обома сторонами відповідного правочину. Вважає, що матеріалами справи доведено порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості з відповідача.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 31.08.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2832316, згідно якого позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 договору).

Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що сума позики становить 8750,00 грн, строк позики 30 днів, дата повернення позики - 30.09.2019 року, базова процентна ставка становить 1,60% у день, розмір акційних процентів - 0,96 % у день, розмір процентів на прострочену позику - 2,70 % у день, розмір процентів на позику - 350,40 % річних, розмір процентів на прострочену позику - 965,50 % річних. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики та у випадку дострокового її повернення підлягають відповідному перерахунку.

Згідно п. 5 договору позики №2832316 від 21.08.2024 року такий укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та акцептована відповідачем 31.08.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та ч.1 ст. 205 ЦК України) заявки на укладення договору №2832316 від 31.08.2019 про прийняття пропозиції укласти договір позики.

За умовами договору позики №2832316 від 31.08.2019 року грошові кошти були передані шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника НОМЕР_1 , вказаний ним при оформленні договору позики. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 6 договору) (а.с.15).

Судом встановлено, що зобов`язання, які виникли в позичальника на підставі договору позики №2832316 від 21.08.2024 року, ОСОБА_1 належним чином виконано не було.

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 002-100320, за яким відбулося відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сіроко Фінанс», який набув статусу кредитора (а.с.36-41).

22 червня 2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210622/1, згідно якого фактор передав грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступив фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до пункту 2.1.3 зазначеного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги (а.с.48-55).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року, укдаденим між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 шляхом підписання такого за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений позичальником. Враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики №2832316 від 31.08.2019 рокуне виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, в останньої виникла заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого ТОВ «ФК Артеміда-Ф», станом на 23 листопада 2023 року становить 49 069,60 грн та підлягає стягненню в користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містяться письмових доказів переходу до позивача права вимоги саме до відповідачки, оскільки надані позивачем письмові докази, зокрема додатки до договорів факторингу (а.с. 21, 31-55) не підтверджують переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс», а в подальшому і до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 . Так, в додатках до договору факторингу № 002-100320 від 10.03.2020 року (а.с.36-48) відсутні будь-які відомості відносно переліку переданих прав та реєстр боржників (реєстр прав грошових вимог), а наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог № 20210622/1, сформований 29.11.2023 року (а.с.21), суд першої інстанції вважав неналежним, оскільки такий підписаний лише позивачем, в той час як відповідні реєстри як додатки до договору факторингу № 20210622/1 від 22.06.2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в матеріалах справи відсутні (а.с.48-55). При цьому, відповідно до пункту 2.1.3 цього договору перехід прав вимоги від клієнта до фактора відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог. Відтак, доводи позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про те, що ним набуто право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені матеріалами справи.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18.10.2023 року у справі №905/306/17, від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012, згідно якої для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту переходу права вимоги за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , було надано суду лише копію договору факторингу №002-100320 від 10 березня 2020 року, укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

При цьому, наданий позивачем договір факторингу №002-100320 від 10 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» без долучення реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, не підтверджує, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» дійсно передав права вимоги за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», який в подальшому передав права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Що стосується долучених до апеляційної скарги Витягу з реєстру права вимоги за договором факторингу №002-100320 від 10 березня 2020 року, укладеним між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та Реєстру прав вимог за договором факторингу № 20210622/1 від 22 червня 2021 року, укладеним між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», то такі згідно положень ст. 367 ЦПК України не підлягають дослідженню та оцінці апеляційним судом, оскільки не були подані до суду першої інстанції. При цьому, обставини, які б свідчили про неможливість позивача надати суду усі наявні у нього докази на обґрунтування поданої ним заяви апеляційним судом не встановлено.

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника за договором позики №2832316 від 31.08.2019 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , оскільки у наданому ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» розрахунку заборгованості міститься лише визначена позивачем загальна сума заборгованості за тілом та за процентами, однак відсутній детальний розрахунок такої за весь період кредитування по всіх її складових, в тому числі і порядок нарахування відсотків, що унеможливлює перевірку судом правильності нарахування позивачем суми боргу.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 21 жовтня 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268 ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра