ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1167/21

провадження № 22-ц/4809/414/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПРОВІДНА»,

третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 листопада 2023 року у складі головуючого судді Павелко І. Л.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

08.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПРОВІДНА» (далі ПрАТ СК «ПРОВІДНА»), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (даті АТКБ «Приватбанк»), в якому просив стягнути за договором комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.11.2015 №06/0676249/1202/15 у якості повернення сплаченої суми за фінансові послуги неналежної якості страхове відшкодування в розмірі 843000,00 грн, у якості відшкодування завданих збитків, а саме грошові кошти за сплачений загальний страховий платіж в сумі 34197,48 грн, грошові кошти по відшкодуванню судового збору на користь відповідача на суму 17 114,76 грн, визначені постановою Верховного суду України від 10.07.2019, та судові витрати понесені у зв`язком надання правничої допомоги в сумі 28 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №КG00А+70040055, було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» передав позивачу в лізинг легковий автомобіль марки «ТОYОТА RАV4», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2015 року випуску, вартість якого складала 843 900,00 грн.

Однією з умов договору фінансового лізингу було обов`язкове страхування предмету лізингу, в зв`язку з чим 04.11.2015 між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/0676249/1202/15 відповідно до «Правил добровільного страхування наземного транспорту» (крім залізничного) №20603 від 09.09.2014.

Вказує, що 07.02.2016 сталася страхова подія із застрахованим транспортним засобом позивача, а саме: у період часу з 19 год. по 22 год. 07.02.2016 автомобіль «ТОYОТА RАV4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку №56 по вул. Яновського в м. Кропивницькому, було викрадено невідомою особою.

Зазначає, що з письмовою заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся до Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області та за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом 08.02.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001559.

У встановленому договором страхування порядку позивач негайно повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування, із наданням всіх необхідних для цього документів та надав письмові пояснення. Просив відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що через несвоєчасну сплату чергової частини страхового платежа дія договору страхування припинилась 05.12.2015, тому подія, що мала місце 07.02.2016, не є страховим випадком.

Позивач вважає, що відповідачем були порушені його права споживача послуг страхування, оскільки всупереч умовам договору страховик приймав наступні платежі після порушення строку внесення чергового платежу, який настав 04.12.2015, вчасно не повідомив про припинення дії договору, внаслідок чого страхувальник поніс збитки: від не отриманого страхового відшкодування - 843000 грн, безпідставно сплачених коштів в рахунок страхового платежу в сумі 34197,48грн та сплати судового збору у іншій цивільній справі 17114,76 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 листопада 2023 рокувідмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за сплачений загальний страховий платіж в сумі 34197,48 грн, грошових коштів по відшкодуванню судового збору на користь відповідача на суму 17 114,76 грн, визначені постановою Верховного суду України від 10.07.2019, та судових витрат, понесених у зв`язком надання правничої допомоги в сумі 28 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопідписавши договір, який укладався на підставі правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №20603 від 09.09.2014 ОСОБА_1 , підтвердив свою обізнаність щодо їх змісту і дав згоду на їх застосування, не висловивши будь-яких заперечень щодо передбачених цими правилами прав та обов`язків страховика і страхувальника, а також щодо інших умов страхування, в тому числі щодо умов припинення строку дії договору. За таких обставин дія договору страхування була припинена з 00:00 год. 05.12.2015, з огляду на це подія, що відбулася 07.02.2016 у АДРЕСА_1 не є страховим випадком.

Суд дійшов висновку, що договір страхування №06/0676249/1202/15 від 04.11.2015 втратив свою чинність з 05.12.2015, дію договору було припинено на умові щодо дострокового припинення договору передбачено в п. 35.7. Договору страхування, який не був покладений в основу відмови у виплаті страхового відшкодування, а за згодою сторін згідно укладених умов страхування, договір втратив чинність після несплати страхувальником чергової часини платежу у встановлені договором строки, тому страховий випадок не настав.

Вимога про стягнення коштів у відшкодування судового збору на користь відповідача, визначені судовим рішенням у іншій цивільній справі не підлагає вирішенню і задоволенню у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат Гуцул М. С., подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, вирішив не всі позовні вимоги, зокрема не зазначив про розгляд і вирішення вимоги щодо стягнення за договором комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.11.2015 №06/0676249/1202/15 у якості повернення сплаченої суми за фінансові послуги неналежної якості страхове відшкодування в розмірі 843000,00 грн.

Відповідачем не вчинено дій щодо повідомлення позивача про припинення дії договору 05.12.2015 у встановлений законом строк, як це передбачено Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів» та навпаки другий та третій платежі, які позивачем перераховано відповідачу 22.12.2015 та інші три платежі, які були перераховані позивачем відповідачу після настання страхового випадку на виконання умов договору, прийняті в повному обсязі.

Звертає увагу, що страхувальником з`ясовувались обставини настання страхового випадку, реквізити розрахункового рахунку для перерахування страхового відшкодування, що може вказувати на те, що відповідач своїми діями (поведінкою) запевнив позивача щодо продовження дії договору, договірних правовідносин між ними, цивільн прав та обов`язків.

Вважає, що відповідачем порушено права позивача як споживача фінансових послуг, оскільки відповідач продовжуючи договірні відносини та отримуючи платежі за страховим договором запевнив позивача про дію договору страхування, тому позивач не уклав договір страхування з іншою страховою компанією, внаслідок чого з настанням зазначеного страхового випадку був позбавлений можливості отримати страхове відшкодування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник ПрАТ СК «ПРОВІДНА» адвокат Лукашенко М. П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Гуцул М. С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

04 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір страхування № 06/0676249/1202/15.

За цим договором розмір страхової суми за розділом «КАСКО» визначено 843 000,00 грн (пункт 8.2 договору), розмір франшизи (за ризиком «викрадення» та іншими ризиками при конструктивній загибелі транспортного засобу) складає 7 % від страхової суми зазначеної в пункті 8.2 договору, тобто 59 010,00 грн строк дії договору 1 рік з 05 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року, договором визначений такий вид страхового ризику як «Викрадення». Застрахований транспортний засіб автомобіль «TOYOTA RAV 4».

Згідно додаткового договору до цього договору № 1 від 04 листопада 2015 року вигодонабувачем сторони визначили ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу, а умовами цього договору, предметом якого є автомобіль «TOYOTA RAV4» вартістю 843 900 грн, передбачено обов`язкове страхування предмета лізингу.

Умовами договору страхуваннявизначено загальний страховий платіж, який повинен здійснити ОСОБА_1 у сумі 34 197,48 грн, який розділено на шість рівних платежів у розмірі 5 699,58 грн кожний, що підлягають сплаті до 04 числа наступного місяця з моменту укладення договору страхування, тобто перший платіж слід здійснити 04 листопада 2015 року, в день укладення договору страхування, другий 04 грудня 2015 року і т. д.

Останній платіж слід було здійснити 04 квітня 2016 року (пункт 26 договору).

Перший платіж у розмірі 5 699,58 грн позивач сплатив 04 листопада 2015 року, другий та третій платежі сплачені ним 22 грудня 2015 року у загальному розмірі 11 399,16 грн, а три інші платежі позивач сплатив на виконання пункту 34.5 договору після викрадення автомобіля (на другий день), а саме 08 лютого 2016 року.

07 лютого 2016 року застрахований автомобіль «TOYOTA RAV4», ДНЗ НОМЕР_1 було викрадено невідомими особами, що підтверджено документально та не заперечується сторонами.

Позивач негайно повідомив відповідача про викрадення автомобіля та 08 лютого 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування з наданням усіх необхідних для цього документів.

Відповідач листом від 01 квітня 2016 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивач не сплатив вчасно другий платіж до 04 грудня 2015 року, а тому договір страхування вважається таким, що втратив чинність, а тому подія, що відбулася 07 лютого 2016 року не може бути розглянута як страховий випадок.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №404/4562/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про зобов`язання виконати умови договору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» 8 185,32 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 8 929,44 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги (а.с.70-80 т.1).

У вказаному судовому рішенні встановлено, що позивач дійсно прострочив сплату другого платежу, сплативши його разом з третім платежем 22 грудня 2015 року (11 399,16 грн), а три інші платежі позивач сплатив після викрадення автомобіля (на другий день), а саме 08 лютого 2016 року.

Суд першої інстанції, та апеляційний суд частково змінюючи розмір стягнутого страхового відшкодування виходили з того, що відповідачем не надано доказів того, що страхова компанія вживала заходів передбачених договором страхування та чинним законодавством з припинення вказаного договору страхування. Крім того, страхова компанія прийняла всі платежі здійснені після 05 грудня 2015 року та не повідомила про наявність підстав для припинення договору страхування.

Верховний Суд зауважив, що поза увагою судів залишилося те, що умовами договору страхування сторони погодили те, що дія договору припиняється та договір втрачає чинність у разі несплати страхувальником чергової частини страхового внеску у встановлені договором строки або сплати в неповному розмірі, також сторони дійшли згоди щодо того, що страховик не зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

Таким чином, посилання судів попередніх інстанцій на те, що страховою компанією не вчинялися дії щодо припинення дії договору страхування є помилковими, оскільки страхувальник, за умовами договору страхування, не був зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

У пункті 26 договору страхування сторони погодили графік сплати загального страхового платежу. Отже, суд касаційної інстанції виснував, що договір страхування втратив свою чинність з 05 грудня 2015 року, оскільки позивач не сплатив черговий (другий) платіж вчасно до 04 грудня 2015 року, як то передбачено підпунктом 26.2.2 договору страхування (чергові другий та третій платіж було сплачено лише 22 грудня 2015 року).

Верховний Суд вважав, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки сторони погодили умови, за яких припиняється договір страхування.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальникові, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується з статтею 979 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Такі умови встановлені також частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, відповідно до положень статей 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору складається з умов, які визначаються на власний розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, підписаний сторонами, є обов`язковим для виконання кожною із сторін.

Статтею 985 ЦК України та частиною четвертою статті 3 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно зі статтею 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 997 ЦК України передбачено, що договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, зокрема, у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №404/4562/169 (а.с.70-80 т.1) встановлено, що за договором страхування №06/0676249/1202/15 від 04 листопада 2015 року, перший платіж у розмірі 5 699,58 грн ОСОБА_1 сплатив 04 листопада 2015 року, другий та третій платежі сплачені ним 22 грудня 2015 року у загальному розмірі 11 399,16 грн, а три інші платежі позивач сплатив на виконання пункту 34.5 договору після викрадення автомобіля (на другий день) 08 лютого 2016 року.

Відповідно до пункту 35.3 договору страхування у разі несплати або сплати не в повному розмірі чергової частини страхового платежу дія договору вважається припиненою та договір втрачає чинність з 00 год 00 хв. дати наступної за встановленою датою чергової частини страхового платежу, з урахуванням умов, визначених у пункті 35.6.3 договору страхування.

З пункту 35.6.3. договору страхування вбачається, що дія договору припиняється та договір втрачає чинність у разі несплати страхувальником чергової частини страхового внеску у встановлені договором строки або сплати в неповному обсязі (якщо договором передбачена сплата страхового платежу частинами), крім випадків передбачених пунктом 34.5 договору. Сторони дійшли згоди, що страховик не зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

Пунктом 34.5 договору страхування передбачено, що у разі сплати страхового платежу частинами і настання страхового випадку до повної сплати страхувальником страхового платежу за договором вважається, що настав строк сплати усіх несплачених частин страхового платежу, які страхувальник повинен сплатити страховику протягом 10 (десяти) робочих днів з дня наступного за днем настання події. При цьому, якщо страхувальник не сплатив несплачені частини страхового платежу за договором у такий строк, страховик має право зменшити розмір страхового відшкодування (страхової виплати) на суму однієї або декількох несплачених частин страхового платежу, про що страховик повідомляє страхувальника та робить відповідну відмітку у страховому акті.

У пункті 26 договору страхування сторони погодили графік сплати загального страхового платежу, отже, що договір страхування втратив свою чинність з 05 грудня 2015 року, оскільки позивач не сплатив черговий (другий) платіж вчасно до 04 грудня 2015 року, як то передбачено підпунктом 26.2.2 договору страхування (чергові другий та третій платіж було сплачено лише 22 грудня 2015 року).

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 підтвердив, що після припинення дії договору страхування страхувальник здійснив ще два платежі на загальну суму 28497,90 грн, які були прийняті страховиком.

Згідно норм ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 ЦК).

Відповідно до частин 4 та 5 статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, постановою Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №404/4562/169 встановлено, що страхувальник, за умовами договору страхування №06/0676249/1202/15 від 04 листопада 2015 року, не був зобов`язаний пред`являти страхувальнику ОСОБА_1 вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини. Договір страхування втратив свою чинність з 05 грудня 2015 року, оскільки позивач не сплатив черговий (другий) платіж вчасно до 04 грудня 2015 року, як то передбачено підпунктом 26.2.2 договору страхування (чергові другий та третій платіж було сплачено лише 22 грудня 2015 року).

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 після припинення договору страхування №06/0676249/1202/15 - 05 грудня 2015 року здійснив два платежі: 22.12.2015 - 11 399,16 грн та 08.02.2016 17098,74 грн, на загальну суму 28497,90 грн.

Суд першої інстанції не врахував встановлені обставини та з порушенням вимог закону безпідставно відхилив доводи позивача щодо обов`язку ПрАТ СК «ПРОВІДНА» повернути кошти у сумі 28497,90 грн, які без достатньої правової підстави були внесені на його рахунок після припинення дії договору страхування №06/0676249/1202/15.

Колегія суддів вважає, що оскільки про припинення дії договору страхування №06/0676249/1202/15 від 04 листопада 2015 року сторони знали або повинні були знати, враховуючи погоджені ними умови договору, тому ПрАТСК «ПРОВІДНА» зобов`язане повернути безпідставно одержані від ОСОБА_1 кошти в сумі 28497,90 грн.

Перший внесок (платіж) в сумі 5699,58 грн був здійснений ОСОБА_1 відповідно до умов договору страхування №06/0676249/1202/15 від 04 листопада 2015 року і підстави для його відшкодування відсутні.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача втраченої суми страхового відшкодування в розмірі 843000,00 грн як компенсації за фінансові послуги неналежної якості не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Позивачем не було наведено правове обгрунтування щодо наявності підстав для встановлення відповідальності страховика за відмову від здійснення страхової виплати за обставин, коли внаслідок не виконання страхувальником свого обов`язку шодо своєчасної сплати чергової частини страхового платежу договірні відносини за договором страхування №06/0676249/1202/15 від 04 листопада 2015 року припинились.

Не можуть бути задоволені і вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 17114,76 грн, стягнуті постановою Верховного Суду від 10.07.2019 в іншій цивільній справі №404/4562/169, оскільки це суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України, згідно норм якої судові витрати, в тому числі по сплаті судового збору, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні його позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ СК «ПРОВІДНА» про захист прав споживача та відшкодування збитків: стягнути з ПрАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_1 28497,90 грн - сплачених коштів після припинення дії договору №06/0676249/1202/15 від 04.11.2015, а в іншій частині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог (3%), підлягає стягненню 691,73 грн судового зборуза розгляд справи судом першої інстанції та перегляд апеляційним судом.

У позовній заяві представником позивача адвокатом Гуцул М. С. заявлено попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат на надання правничої допомоги у розмірі 28000,00 грн (а.с.12 т.1).

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвокатом Гуцул М. С. суду надано: - ордер серія КР №034348 від 12.02.2021 та квитанцію від 12.02.2021 про оплату послуг адвоката в розмірі 28000 грн (а.с.37, 38 т.1).

Враховуючи викладене, принцип співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позовних вимог, за відсутності заяв та заперечень щодо спростування відповідачем співмірності заявлених судових витрат, колегія суддів вважає, що пропорційно до задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_1 підлягаює стягненню з відповідача 840,00 грнвитрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 листопада 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПРОВІДНА», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_1 28497,90 грн сплачених коштів після припинення дії договору №06/0676249/1202/15 від 04.11.2015.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПРОВІДНА» в дохід держави 691,73 грн судового збору.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_1 840,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник