Провадження № 2/161/4957/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Корнійчук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.05.2024 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2800 Євро. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів. Грошові кошти були надані позивачем на умовах повернення 1850 Євро в строк до 30.05.2024 року та 1550 Євро в строк до 06.06.2024 року, про що вказано в тексті розписки.

Проте, зазначає, що до цього часу відповідач зобов`язання за договором не виконав, кошти не повернув.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 160 385,29 грн., з яких: 154433,16 грн. - сума основного боргу, 4344,51 грн. - інфляційні втрати за період з 06.06.2024 року по 10.10.2024 року, 1607,62 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за період з 06.06.2024 року по 10.10.2024 року за кожен день прострочення та судові витрати по справі.

Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року позов залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

До судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 23.05.2024 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого, ОСОБА_1 передав відповідачу грошові кошти в сумі 2800 Євро., а ОСОБА_3 зобов`язаний був повернути, суму позики, на умовах повернення 1850 Євро в строк до 30.05.2024 року та 1550 Євро в строк до 06.062024 року (а.с. 7, 30).

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується оригіналом розписки про отримання грошових коштів, яка складена ОСОБА_2 власноруч (а.с. 30).

Однак, кошти станом на 11.10.2024 року за договором позики від 23.05.2024 року ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 , тобто, умови договору, не виконав.

Отже, відповідач ОСОБА_2 істотно порушив вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 554, 1049 ЦК України, умови договору позики в зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики від 23.05.2024 року в розмірі 154433,16 грн. - сума основного боргу.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в іноземній валюті - Євро.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України у від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позика була надана позивачем в іноземній валюті, то індексація суми боргу, в даному випадку, не підлягає.

Крім того, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічна позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 р. у справі № 922/4099/17.

Судом вище встановлено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі ОСОБА_1 пред`явив позов до суду 11.10.2024 року, а договір позики між позивачем та ОСОБА_2 був укладений 23.05.2024 року.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України на період воєнного стану.

Згідно розрахунку, який наданий позивачем, останнім здійснено нарахування 3 % річних за період з 06.06.2024 року по 10.10.2024 року, який складає 1607,62 грн., тобто в період воєнного стану.

З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 23.05.2024 року у розмірі 154433,16 грн. - суми боргу за основним зобов`язанням.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 12 084 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 382 від 26.09.2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1а від 26.09.2024 року, копією ордера (а.с. 8, 25, 26).

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1544 грн. 18 коп. пропорційно частині задоволених вимог (96, 28 %).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, 533, 625, 629, 631, 651, 1046-1052 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за основним зобов`язанням за договором позики від 23.05.2024 року в розмірі 154 433 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять три) грн. 16 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) грн. 18 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне заочне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.