Номер провадження: 22-ц/813/5980/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

представника ТОВ «Консалт Солюшенс» - Жилко Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Коваленка Сергія Олеговича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

05.04.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Консалт Солюшенс» звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі №2/1522/13044.

Заява була обґрунтована тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2012 року позовні вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступникогм якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені.

На підставі зазначеного рішення були видані виконавчі листи та які були втрачені.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив задовольнити його вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання було відмовлено (а.с.150-151).

В апеляційній скарзі ТОВ «Консалт Солюшенс», в особі представника Коваленка С.О., ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.156-162).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив із того, що вказане питання є похідним від вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Виходячи з того, що виконавчі листи стосовно боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були видані 26 червня 2012 року, строк пред`явлення їх до виконання сплив 26 червня 2015 року, а тому суд виходив із того, що заявником безпідставно був пропущений строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

При цьому суд виходив із того, що в матеріалах справи даних щодо звернення попереднього кредитодавця відносно поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання не міститься, а ствердження щодо неотримання стягувачем зазначених виконавчих листів є непідтвердженими належними у справі доказами.

Таким чином, оскільки перешкод для з`ясування примусового виконання виконавчих проваджень №33042198 та №33042602, які було відкрито 14 червня 2012 року, не вбачається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у видачі дублікату виконавчого листа.

З таким висновком погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2012 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 591-013/ФКВІП-08 від 15 серпня 2008 року в розмірі 556 028, 48 грн. та стягнуто солідарно з на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 823 грн.

05 квітня 2023 року від представника ТОВ «Консалт Солюшенс», який є правонаступником ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», до суду надійшла заява про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по даній цивільній справі, з посиланням на те, що на теперішній час виконавчі листи №2/1522/13044, видані 26.06.2012 року, втрачено, у зв`язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2012 року до теперішнього часу не виконано.

Разом з тим, вирішуючи дане питання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 17.4 розділу ХШ «Перехідні положення ЦПК України» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому суд правильно послався на те, що таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно якої , якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які зазначені в його постановах: від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц (провадження № 61-17590св20); від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21); від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012 (провадження № 61-21381св21) та від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14 (провадження № 61-2110св22, ЄДРСРУ №105402251).

Заявник в заяві про видачу дублікату виконавчого листа зазначив, що після отримання від ПАТ «Дельта Банк» документів кредитної справи за Кредитним договором № 5914-013/ФКВІП-08 від 15 серпня 2008 року, ТОВ «Консалт Солюшенс» було виявлено, що в матеріалах справи відсутні оригінали виконавчих листів №2/1522/13044, виданих 26 червня 2012 року Приморським районним судом міста Одеси щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і місцезнаходження виконавчих листів наразі невідомо.

При цьому, заявник здійснив дії по розшуку виконавчих документів, в результаті яких вважає, що існують підстави вважати, що попередній кредитодавець вищезазначені виконавчі документи від органів Державної виконавчої служби не отримав, що на його думку дає підстави для поновлення строку на їх пред`явлення.

Таким чином, питання видачі дублікату виконавчого листа є похідним від вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

З огляду на викладені обставини, а також виходячи з того, що виконавчі листи видані 26 червня 2012 року, строк пред`явлення до виконання яких сплив 26 червня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про відсутність перешкод для з`ясування примусового виконання виконавчих проваджень №33042198 та №33042602, які було відкрито 14 червня 2012 року, а тому правильно і законно відмовив ТОВ «Консалт Солюшенс» в поновленні строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки матеріали справи не мають поважних причин пропуску цього строку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С.Комлева