РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4742/24

Провадження № 22-ц/4815/844/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2024 року у складі судді Гордійчук І.О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 23 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про стягнення недоотриманого підвищення до пенсії. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №460/11958/22 був задоволений позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Рівненській області та зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити їй підвищення до пенсії визначеної статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру , який проживав на території радіоактивного забруднення, починаючи з 05.10.2021 у розмірі двох мінімальних заробітних плат, щомісячно. Рішення набрало законної сили і підлягало виконанню. Виконавчий лист до виконання не був пред`явлений так як адміністративним судом виконавчий лист був виготовлений та скерований на пошту лише після смерті ОСОБА_2 у листопаді 2022 року. Як спадкоємець після смерті матері такий, що прийняв спадщину, позивач має право на одержання у спадщину невиплачені матері за життя суми доплат до пенсії, де завчасні нарахування і виплати залежали від ПФУ. ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувало до сплати лише 44814,19 грн. Відповідач нарахував дану суму виходячи з двох прожиткових мінімумів на місяць, а повинен був проводити нарахування виходячи з двох мінімальних заробітних плат щомісячно, відповідно до вказаного рішення адміністративного суду. На даний час залишилися невиплаченими пенсійні виплати, які належали матері позивача за життя, з 05.10.2021 по 03.10.2022 (по день смерті матері) у сумі 152 231,61 грн.. Саме таку суму просив стягнути на свою користь із відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 недоотримане за життя матері ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 44 814 грн. 19 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом положенням про те, що суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини, та обґрунтоване встановленими обставинами справи, підтвердженими належними й достатніми доказами того, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , яка за життя недоотримала підвищення до пенсії, у зв`язку з чим воно належить до виплати її сину, позивачу в справі. Часткове задоволення позову в сумі 44 814,19 грн. зумовлене тим, що саме в такому розмірі доплата нарахована відповідачем як особою, на яку законодавством покладено обов`язок здійснювати нарахування пенсійних виплат, а заявлена позивачем сума підвищення у розмірі 152 231,61 грн. не ґрунтується на доказах.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в недопустимо послався на незаконні дії та рішення відповідача щодо нарахування і виплати підвищення до пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року по справі № 460/11958/22, яким було зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити підвищення до пенсії визначеної статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, який проживав на території радіоактивного забруднення, починаючи з 05 жовтня 2021 року в розмірі двох мінімальних заробітних плат, щомісячно, де відповідач провів нарахування у розмірі двох прожиткових мінімумів, а не у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Наголошує, що відповідач у дискримінаційний та дискредитаційний спосіб нарахував підвищення до пенсії всупереч вищевказаного рішення суду у розмірі двох прожиткових мінімумів щомісячно. Наводить приклад про те, що за аналогічних обставин та підстав за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року по справі № 460/11672/22 Головне управління ПФУ в Рівненській області іншій особі ( ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувало до виплати підвищення пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно у сумі 164 970,44 грн.. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №460/11958/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_2 з 05.10.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №460/11958/22 видано виконавчий лист.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Володимирецький відділом ДРАЦС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

ОСОБА_1 , позивач у справі, є сином ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Каноницької сільської ради Володимирецького району Ровенської області 24.04.1969 року, актовий запис № 19.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2023 року, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 29.03.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зі скаргою про нарахування та доплату належної суми допомоги з врахування раніше проведених виплат на поховання матері ОСОБА_2 .

25.01.2024 року ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із запитом.

Листом від 05.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №460/11958/22 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 05.10.2021 по 31.07.2022 та нараховано доплату в сумі 44 814,19 грн з урахуванням виплачених сум.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 стверджував, що нарахована відповідачем доплата до пенсії його матері здійснена, виходячи із двох прожиткових мінімумів на місяць, тоді як повинна розраховуватися з двох мінімальних заробітних плат щомісячно, як і було вказано у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №460/11958/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», процесу виконання судового рішення по справі № 460/11958/22 передує процес обрахування уповноваженим органом загального розміру пенсії та розміру пенсії з доплатами.

Процес обрахунку розміру страхових та пенсійних виплат, визначення розміру пенсій, надбавок, доплат та підвищень належать до виключних (дискреційних) повноважень органів Пенсійного фонду України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № 823/795/17, д зазначено, що суди розглядають спори про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії з точки зору дискреційних повноважень, під якими розуміється повноваження обирати в конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною.

Таким чином, визначення розміру суми доплати, яка підлягає виплаті на виконання судового рішення у справі № 460/11958/22, належить до виключної компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України» суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавства, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, поняття мінімальної заробітної плати приведено у відповідність до європейської практики та міжнародних норм, зокрема, в частині положень щодо заборони застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. До внесення в законодавство України змін щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини мінімальна заробітна плата при обчисленні відповідних виплат застосовувалася у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року починаючи з 01.01.2017 р.

Відповідно до Довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 05.10.2021 по 31.07.2022 розмір пенсії призначеної 91 954,40 грн., розмір пенсії фактично виплаченої 47 140,21 грн., різниця 44 814,19 грн.

Для обрахунку розміру підвищення на виконання судового рішення застосовано показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно Законів України «Про Держаний бюджет України» встановлений на 01 січня 2020 р. (2 270 грн.), який визначений із врахуванням дати початку виникнення спірних відносин (05.10.2021 року).

Із врахуванням вищенаведеного, розмір підвищення на виконання судового рішення у справі № 460/11958/22 становить 4 540 грн. (2 270 грн. х 2 (в розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб).

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру нарахованої пенсії в сумі 152 231,61 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

Викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі покликання ОСОБА_1 на неправомірність здійснення відповідачем розрахунку заборгованості, виходячи з двох прожиткових мінімумів на місяць, тоді як за розрахункову одиницю слід брати дві мінімальні заробітні плати щомісячно, спростовуються тим, що право на перерахунок певних виплат мала винятково спадкодавця ( ОСОБА_2 ), яка була їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з її суб`єктивним правом, а у позивача як спадкоємця не виникло права вимагати перерахунку суми 44 814,19 грн., яка нарахована, але не виплачена за життя спадкоємця.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19. При цьому, Суд акцентував увагу, що в спадкоємця не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум, оскільки таке право має винятково спадкодавець.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд зазначає, що стаття 1227 ЦК України регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, ця стаття стосується тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця. При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах 27.01.2023 у справі № 641/1368/19 (в ЄДРСР № 108654325), від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19), від 14 квітня 2020 року у справі №431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19), від 22 липня 2021 року у справі №

243/8565/20 (провадження № 61-6078св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 243/9613/19 (провадження № 61-7355св20), від 30 червня 2021 року у справі № 243/9618/19 (провадження № 61-5556св20).

За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми встановлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, не мають юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями.

Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами,встановленими для спадкування за заповітом або законом. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).

Право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами, що їх регулюють, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які є обов`язковими до врахування судами апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання, позивач як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, має право на спадкове майно, тобто пенсію своєї матері відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача щодо невиплати недоотриманого підвищення до пенсії відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року у справі № 460/11958/22 порушують право позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд наголошує, що нарахування пенсії є виключною компетенцією відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, і такі повноваження суд не може перебирати на себе та втручатись в його дискреційні повноваження, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає стягнення сума у розмірі 44814,19 грн., яка нарахована відповідачем як особою, на яку законодавством покладено обов`язок здійснювати нарахування пенсійних виплат.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.