Єдиний унікальний номер: 448/1362/24
Провадження № 2/448/532/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10.12.2024 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретарів судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, індекс 02154) до

відповідача ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

вимоги позивача: про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

учасники справи не з`явилися,

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

1. 26.07.2024 представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Равлюк А.Г. звернувся в Мостиський районний суд із позовною заявою ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

2. В обгунтування позовної заяви наводить те, що 21.10.2020 відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), керуючи автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 на А/Д М-11 Львів - Шегині здійснив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до настання ДТП, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_3 помер. Вищезгадані обставини підтверджуються постановою слідчого управління ГУ НП у Львівській області про закриття кримінального провадження від 10.03.2021 та довідкою про ДТП.

3. Посилається на частину 1 статті 1200 ЦК України, згідно якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого,народжена після його смерті. Вказує, що частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

4. Вказує, що потерпіла особа з метою отримання відшкодування звернулася до позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки шкода, особисто винуватцем ДТП, не була відшкодована потерпілій особі та на дату скоєння цієї пригоди Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

5. Вказує, що МТСБУ здійснило виплати відшкодування завданої шкоди в розмірі 240 000,00 грн., де 180 000,00 грн - відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника; 27 850,00 грн - відшкодування витрат на поховання; 32 150,00 грн - відшкодування витрат на поховання. З огляду на наведене, просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені витрати у розмірі 240000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3600,00 грн..

6. Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не надав. 20.11.2024 подав письмові пояснення, в яких вказав, що 22.20 год. на дорозі Шегині-Львів, що в с.Волиця він керував автомобілем марки «РЕНО МАСТЕР» р.н.знак НОМЕР_1 та здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм загинув на місці. Постановою слідчого від 10.03.2021 року кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

7. Вказує, що регресний позов можливо подати до водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, допустивши порушення ПДР України, а відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать: непереборна сила: умисел потерпілого (ст.1193 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1193 ЦК України - шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

8. Вказує, що у рамках досудового розслідування встановлено, що транспортна подія сталася внаслідок неправомірних дій велосипедиста ОСОБА_3 , який всупереч вимогам розділу І п. 1.5, розділу 6 п. 6.7, розідлу 4 п.4.7. п.4.14 ПДР України, будучи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, здійснив раптовий виїзд на проїзну частину дороги, поза межами пішохідного переходу, при цьому його видимість була обмежена темною порою доби та вантажним автомобілем, через якого він виїхав на проїзду частину дороги, перед виїздом на проїзду частину дороги, перед виїздом на проїзну частину дороги велосипедист не впевнився у відсутності небезпеки для себе, такими своїми діями створив аварійну ситуацію водію ОСОБА_1 , який був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, внаслідок чого відбувся наїзд.

Тому, вважає, що відсутність його вини як водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини грубої необережності велосипедиста ОСОБА_3 , що можна вважати як умисел потерпілого, передбачений ч.1 ст.1193 ЦК України, який виключає його відповідальність як водія автомобіля.

ІІ. Позиція учасників справи

9. Представник позивача адвокат Равлюк А.Г. у судове засідання не з`явився, в поданому позові просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

10. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Борисенко В.В. подав заяву, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, вказавши, що позовні вимоги заперечують та просять в позові відмовити.

11. Суд констатує що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

12. Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом

14. 21.10.2020 приблизно 22:20 год. на дорозі Львів Шегині, в с.Волиця, Мостиського району, Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керуючи автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_3 ,внаслідок чого велосипедист ОСОБА_3 помер.

15. Відповідно до довідки про причину смерті №56/20 від 22.10.2020 причиною смерті ОСОБА_3 , 1986 р.н., вказано: велосипедист, травмований при зіткненні з автомобілем.

16. Постановою ст. слідчого СУ ГУНП у Львівській області Репій Я.В. від 10.03.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000819 від 22.10.2020 за ознаками ч.2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ККУ з боку водія ОСОБА_1 .

17. Відповідно до даної постанови причиною дорожньо-транспортної пригоди стали неправомірні дії зі сторони велосипедиста ОСОБА_3 , а саме вимог Розділу 1 п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху», Р.6.п.6,7 «велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосується водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу», Р 4 п.4.7 «пішоходи ( велосипедисти) повинні переходити проїзну частину по пішохідним переходах, у тому числі підземних і надземних...»; п.4.14 «пішоходам (велосипедистам) забороняється: а) «виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху», б) «раптово виходити, вибігати на проїзну частину в тому числі на пішохідний перехід» чинних Правил дорожнього руху України. Дані порушення виразились в тому, що велосипедист ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, здійснив раптовий виїзд на проїзну частину дороги, поза межами пішохідного переходу, при цьому його видимість, була обмежена темною порою доби, та вантажним автомобілем, із-за якого він виїхав на проїзну частину дороги, перед виїздом на проїзну частину дороги велосипедист не впевнився у відсутності небезпеки для себе, такими своїми діями створив аварійну ситуацію водію ОСОБА_1 , який був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

18. 29.01.2021 ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ з заявами на виплату страхового відшкодування, а саме 180000 гривень страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника (до 14 років, що належить малолітній доньці загиблого), 55000 гривень, пов`язаних з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, 27850 гривень, пов`язаних з витратами на поховання. З даних заяв також вбачається, що водієм відшкодовано моральну шкоду в розмірі 60000 гривень.

19. Відповідно до платіжних інструкцій №1030255 від 12.05.2021, №1030395 від 14.05.2021, №935724 від 08.11.2022 МТСБУ згідно наказів №3.1/2816 від 11.05.2021, №3.1/2850 від 13.05.2021, №3/10824 від 07.11.2022 виплатило у загальному розмірі 240000 грн. відшкодування на рахунок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

20. Батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

V. Застосоване Судом законодавство та висновок Суду

21. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

22. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

23. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

24. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

25. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

26. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

27. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

28. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

29. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

30. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

31. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

32. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

33. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

34. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

35. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

36. До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

37. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

38. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

39. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

40. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

41. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні..

42. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

43. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Страхова (регламентна) виплата у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка має право на таку виплату, здійснюється у формі ануїтету - рівномірними послідовними щомісячними виплатами, якщо іншу періодичність виплат не узгоджено особою, яка має право на таку страхову (регламентну) виплату, і страховиком (МТСБУ), протягом дії такого права та не підлягає подальшому перерахунку. Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово.

Страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням.

44. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

45. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19.

46. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

47. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

48. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

49. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

50. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

51. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року в справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року в справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 601/1304/15-ц.

52. Підставами звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

53. Відповідно до Розділу 1 п. 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху», Розділу 6 п.6,7 «велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосується водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу», Розділу 4 п.4.7 «пішоходи ( велосипедисти) повинні переходити проїзну частину по пішохідним переходах, у тому числі підземних і надземних...»; п.4.14 «пішоходам (велосипедистам) забороняється: а) «виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху», б) «раптово виходити, вибігати на проїзну частину в тому числі на пішохідний перехід».

54. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 роз`яснено, що у випадках, коли передбачені КК або КУпАП суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом, або іншим учасником дорожнього руху.

55. Як зазначається у постанові про закриття кримінального провадження від 10.03.2021, винесеній слідчим ст. слідчого СУ ГУНП у Львівській області Репій Я.В., відповідно до якої встановлено, що відповідно до висновку судової авто технічної експертизи робоча гальмівна система та система рульового управління автомобіля «RENAULT MASTER» р.н. НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані та могли виконувати функції передбачувані конструкцією. Відповідно до судової-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №СЕ-19/114/21-675-ІТ від 29.01.2021, відповідно до якої в даній дорожній ситуації причиною настання дорожньо - транспортної пригоди став факт виїзду велосипеда під керуванням ОСОБА_3 на смугу руху автомобіля «RENAULT MASTER» НОМЕР_1 на такій відстані, на якій його водій ОСОБА_1 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №56/2020 від 16.11.2020 в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в кількості 1,24 проміле.

56. Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

57. Із заяв ОСОБА_4 на виплату страхового відшкодування вбачається, що водієм відшкодовано моральну шкоду в розмірі 60000 гривень, заподіяної смертю ОСОБА_3 .

58. Судом встановлено, що причиною ДТП став факт виїзду велосипеда під керуванням ОСОБА_3 на смугу руху автомобіля «RENAULT MASTER» НОМЕР_1 на такій відстані, на якій його водій вже був позбавлений технічної можливості зупинитись до місця наїзду, шляхом застосування екстреного гальмування.

59. Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що потерпілий порушив правила дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а в діях відповідача ОСОБА_1 відсутня вина, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 240000 грн. задоволенню не підлягають.

VІІ. Розподіл судових витрат

60. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

61. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачу було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за ним.

З наведених підстав та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. В задоволені позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, індекс 02154, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складений 16.12.2024

Суддя Світлана ГІРЯК