Справа №385/1521/24
Провадження № 2-др/385/23/24
У Х В А Л А

17.12.2024 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового Зеленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні Кіровоградської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Терновенка Романа Миколайовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області знаходилась цивільна справа № 385/1521/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. 06.12.2024 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

11.12.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Терновенко Р.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, просить ухвалити додаткове рішення у справі №385/1521/24, яким стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розмірі 9841 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, яка визначає умови ухвалення додаткового рішення, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи характер вирішуваного питання, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи та подану заяву, приходить до наступного висновку.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи,належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зі змісту ч. 5 ст. 142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд може вирішити питання про компенсацію витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи, якщо відповідач таку вимогу заявив і навів доводи щодо необґрунтованих дій позивача, які спричинили такі витрати. Необхідність понесення витрат має бути у причинному зв`язку із необґрунтованими діями позивача, внаслідок яких вони настали.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Схожий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 по справі № 148/312/16-ц, у постанові від 12.11.2020 у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позовна заява залишена судом без розгляду у зв`язку з повторною неявкою сторони позивача, що є стадією цивільного процесу, а саме, є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України). Законодавець, як наслідок неявки такого позивача, передбачив право суду залишити у такому випадку позов без розгляду і це не можна розцінювати як бездіяльність сторони позивача чи вчинення ним необґрунтованих та недобросовісних дій. Явка у судове засідання, у тому числі і підготовче, є правом сторони позивача, який повинен усвідомлювати правові наслідки своєї неявки, у тому числі і залишення позову без розгляду, вказаний процесуальний ризик несе саме позивач, як ініціатор судового розгляду. Суд керуючись п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України має право залишити без розгляду позовну заяву уразі повторної неявки без дослідження поважності причин даної неявки. Така норма є виключно заходом для дисциплінування позивача та ні в якому разі не є мірою відповідальності.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обгрунтованості позову. Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необгрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд зазначає, що звертаючись із позовом про поділ спільного майна подружжя, позивач ОСОБА_2 вважав порушеним своє право, вчиняв правові дії щодо його відновлення, у зв`язку із чим також поніс витрати зі сплати судового збору, витрат на залучення представника, що не може свідчити про зловживання позивачем своїми правами, у зв`язку із чим суд не розцінює звернення позивача до суду за захистом своїх прав як необґрунтовані дії останнього.

Встановлення наявності порушених, не визнаних або оспорених прав позивача, з`ясування обставин справи та оцінка доказів, зокрема в частині подання позивачем відомостей, які не відповідають дійсності, здійснюється судом за наслідками розгляду справи по суті. Набуття спірного майна на підставі договору дарування може слугувати підставою для відмови в позові ОСОБА_2 , однак не свідчить про відсутність предмета спору на момент пред`явлення позову

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся) - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Неявки позивача в засідання не визнавались судом як зловживання процесуальними правами, заходи процесуального примусу до останнього не застосовувались.

Суд також вважає, що витрати на професійну правничу допомогу виникли у відповідача не внаслідок необгрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема, права на представництво адвокатом його інтересів у суді.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесенні таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача.

Разом з тим, представник відповідача, звернувшись до суду із заявою про компенсацію здійснених відповідачем судових витрат з підстав зловживання позивачем своїми процесуальними правами не довів, що дії позивача були винними та умисними та, що позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, що мало наслідком понесення відповідачем зазначених судових витрат.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України та відмовляє в задоволені вказаної заяви.

Керуючись ст. ст.133, 141, 142, 257, 260, 261, 352 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Терновенку Роману Миколайовичу у прийнятті додаткового рішення, щодо вирішення питання судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А. М. ГРИШАК