Справа № 465/1883/24 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1756/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Cекретар Салата Я.І.

З участю: представника позивача-адвоката Сендеги Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/1883/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,- про стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в :

26 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 616 200 гривень.

26 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сендега Т.Р. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову по справі № 465/1883/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заява мотивована тим, що лише накладення арешту на майно відповідачів може реально забезпечити виконання рішення суду.

Виконання у майбутньому судового рішення в даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі фінансову (грошову) можливість для виконання рішення суду.

Просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, транспортні засоби, грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, що належать ОСОБА_3 в межах ціни позову 616200 гривень та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, транспортні засоби, грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, що належать ОСОБА_1 в межах ціни позову 64 000 гривень, стверджуючи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти(в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_3 , в межах заявлених позовних вимог 616 200 гривень.

Накладено арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_1 , в межах заявлених позовних вимог - 64000 гривень.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на той факт, що до позовної заяви не долученого жодного прямого доказу на підтвердження того, що між сторонами справи був укладений договір позики, тобто позовна заява є по суті необгрунтованою.

Зазначає, що у його власності знаходяться 5 (п`ять) транспортних засобів на загальну суму 2 571 223,20 грн., а тому достатньо накласти арешт на один із них.

Оскаржуваною ухвалою суд наклав арешт на все його майно, на всі машини та рахунки в банках без врахування того, що предмет позову становить 64000 грн.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Сендеги Т.Р. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що предметом позову є вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики на загальну суму 680 000 гривень.

У заяві про забезпечення позову, позивач зазначає, що протягом тривалого часу відповідачі ухиляються від укладення письмового договору позики та виконання зобов`язання з повернення грошових коштів, наданих в позику на підставі договорів позики укладених шляхом електронного листування.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив з тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» прописав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У зазначеному рішенні наголошується, що ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Колегія суддів приймає до уваги те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу не виконання зобов`язання відповідачами з повернення грошових коштів, наданих в позику на підставі договорів позики укладених шляхом електронного листування, на загальну суму 680000 грн.

Виходячи з обсягу позовних вимог, забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_3 , в межах заявлених позовних вимог 616 200 грн та шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_1 , в межах заявлених позовних вимог 64 000 грн, такі заходи забезпечення позову є адекватними і співмірними з позовними вимогами, не спричинять порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу та в найбільшій мірі спрямовані на забезпечення предмета спору.

Покликання заявника на те, що суд оскаржуваною ухвалою фактично наклав арешт на рухоме майно і банківські рахунки на суму більшу ніж спірна, є безпідставним, оскільки судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках) в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів, враховуючи доводи заяви про забезпечення позову, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову та наявність достатніх підстав для такого.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено обґрунтоване судове рішення про накладення арешту в межах суми боргових зобов`язань відповідачів з метою забезпечення у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк