Справа №303/4386/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Курах Л.В.

секретар судового засідання Гейруш Л.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», в якому просив суд:

- визнати відсутнім (припиненим) права вимоги у відповідача кредитної заборгованості у розмірі 13 028 354, 42 грн. та визнати відсутнім (припиненим) обов`язку ОСОБА_3 сплати кредитної заборгованості у розмірі 13 028 354, 42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що в квітні 2023 року позивач отримала лист від відповідача з якого вбачалося, що до неї не має жодних претензій, оскільки ним, в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» реалізовані предмети іпотеки, зокрема приміщення №10 магазину кафе площею 145 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та приміщення магазину, загальною площею 76,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 . Оскільки, згідно повідомлення вимоги від 07.09.2020 року її заборгованість складала 13 028 354,42 грн., а реалізовані ним два предмети іпотеки складають лише 454 257,00 грн., то різниця у сумі 12 574 097, 42 грн. є додатковим благом, який підлягає оподаткуванню. Вважає, що сума заборгованісті 13 028 354,42 грн. є завищеною, оскільки 10.08.2015 року Мукачівським міськрайонним судом відкрито провадження у справі №303/4748/15-ц в якій ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є відповідач ТОВ «Діджи Фінанс», просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 6 549 505,67 грн.. Отже, ПАТ «Дельта Банк» станом на 13.07.2015 року самостійно встановив її заборгованість у гривнях у розмірі 6 549 505,67 грн., а також змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 12.07.2016 року на 13.07.2015 року і тому Банк втратив можливість нараховувати та стягувати з неї відсотки за даним кредитним договором. Вважає, що її заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» станом на 13.07.2015 року складала 6 549 505,67 грн., а не 13 028 354,42 грн. як вказано у повідомленні-вимозі Відповідача від 07.09.2020 року. Звертає увагу, що ні ПАТ «Дельта Банк», а ні його правонаступник ТОВ «Діджи Фінанс» не зверталися та не бажають звертатися до суду з вимогою про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором чим створили правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах з Відповідачем за Кредитним договором, тобто на даний час судом не встановлена ї заборгованість яка підлягає до сплати кредитору, а право кредитора та обов`язок боржника щодо суми заборгованості не співпадають. Тому змушена звернутися до суду з вимогою про захист охоронюваного законом інтересу у правовій визначеності на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ст.599 ЦК України як превентивний спосіб захисту в правовідносинах між позивачем і відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за Кредитним договором та діяти, не порушуючи їх.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не обґрунтував нормативно підстави припинення прав вимоги у відповідача, не надав до позовної заяви жодного доказу про виконання ним свого зобов`язання. Саме по собі закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконаним належним чином однією зі сторін. Свої права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення він набув на підставі Договору про відступлення прав вимоги №2303/К/1 від 02 вересня 2020 року, який є чинним на сьогоднішній день і не визнаний недійсним в судовому порядку. Направлений відповідачем лист від 03.04.2023 року про відсутність майнових претензій з його боку до відповідача на даний час. Однак, даний лист не є правовою підставою припинення вимог у Відповідача до Позивача згідно норм, на які посилається Позивач щодо виникнення в нього додаткового блага, яке підлягає оподаткуванню. Окрім того вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту щодо визнання відсутнім/припиненим права вимоги, оскільки в ст..16 ЦК України не визначений такий спосіб захисту. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 серпня 2023 року зупинене провадження у справі за вказаним позовом до набрання законної сили рішення у справі №303/5754/21 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОМІР ГРУП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування майна.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 лютого 2024 року поновлене провадження у справі за вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов, просив його задовольнити. Також зазначив, що не погоджується з сумою заборгованості. При цьому зазначав, що сторони на даний момент повернулись в первісне становище, а саме відповідач є іпотеко держателем, а ОСОБА_3 власником. Щодо суми заборгованості зазначав, що така є на момент звернення ПАТ «Дельта банк до суду з позовом про звернення стягнення на майно. І саме тому позивачка звертається з цим позовом для встановлення цієї суми. Оскільки звертаючись до суду ПАТ «Дельта Банк» достроково розірвав кредитний договір і втратив право на нарахування відсотків згідно договору. І звідки виникла сума заборгованості в розмірі 13 028 354,42 грн. є не зрозумілим.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позивних вимог. Пояснив, що на даний момент договори купівлі-продажу є скасованими і вони являються іпотеко держателями, а позивач власник будівель. Зобов`язання не припинилося на даний момент.

Судом встановлено, що 14 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі Банк) та ОСОБА_4 (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір №0601/0706/88-140 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у кредит кошти у розмірі 250000,00 Євро на строк до 12 липня 2016 року, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами (а.с.12-14).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 14 липня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №0601/0706/88-140-Z-2, на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано нежиле приміщення загальною площею 128,20 кв. м. під АДРЕСА_3 та іпотечний договір № 0601/0706/88-140-Z-3, на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано нежилі приміщення загальною площею 76,90 кв м під АДРЕСА_2 (а.с.20-21, 23-24).

17 вересня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до іпотечного договору за №0601/0706/88-140-Z-2 від 14 липня 2006 року (щодо приміщення площею 128.20 кв.м.) згідно якої сторони домовились, що предмет іпотеки оцінюється в 311578.83 Євро, що за курсом НБУ ( на момент укладення договору іпотеки) становить 2156457 гривень (а.с.22).

В той же день, між сторонам укладено додаткову угоду до іпотечного договору за №0601/0706/88-140-Z-3 від 14 липня 2006 року (щодо приміщення площею 76.90 кв.м.) згідно якої сторони домовились, що предмет іпотеки оцінюється в 137737.64 Євро, що за курсом НБУ ( на момент укладення договору іпотеки) становить 953291 гривень (а.с.25).

Згідно рішенню Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №2/303/29/16 від 25.05.2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відмовлено (а.с.26-31).

2 вересня 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальності «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення прав вимоги №2303/К/1, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» відступило, а Товариство набуло право вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до договору (а.с.32-33).

7 вересня 2020 року Товариство надіслало ОСОБА_3 повідомлення-вимогу (а.с. 34), на підставі якої було повідомлено про відступлення права вимоги, та попереджено про можливість здійснення звернення стягнення нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Подібне за змістом повідомлення-вимога надіслана також 30 квітня 2021 року, згідно з якою позивача додатково повідомлено про укладання Договору про внесення змін № 1 до Договору відступлення, пред`явлено вимогу усунути порушення умов Кредитного договору (а.с.35).

В свою чергу 7 липня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міромір Груп» (надалі ТОВ «Міромір Груп») укладено:

- договір купівлі-продажу нерухомого майно (надалі Договір купівлі-продажу №967, а.с. 36-38), згідно з яким Продавець діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» продав, а Покупець купив вбудовані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 145,00 кв.м. Вартість вбудованих нежитлових приміщень відповідно до Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, складеного 23 квітня 2021 року становить 284 809,00 грн.

- договір купівлі-продажу нерухомого майна (надалі Договір купівлі-продажу №968, (а.с. 39-41), згідно з яким Продавець діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» продав, а Покупець купив вбудовані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 76,90 кв.м. Вартість вбудованих нежитлових приміщень відповідно до Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, складеного 23 квітня 2021 року становить 169 448,00 грн.

Згідно висновку про вартість майна від 06.04.2021 року, вартість приміщення 10 будинку АДРЕСА_1 площею 145 кв.м. становить 4 472 000,00 грн, а вартість приміщення площею 76,9 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 становить 2 515 500,00 грн. (а.с.42,46).

Відповідно до листа від 03.04.2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» повідомило ОСОБА_3 , що у зв`язку з задоволенням своїх вимог як іпотеко держателя шляхом продажу предметів іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст..38 ЗУ «Про іпотеку» та приймаючи до уваги чинність зазначених договорів на момент судового розгляду справи №303/5754/21, про відсутність майнових претензій до нею на даний час (а.с.50).

Як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 303/5754/21 (провадження № 22-ц/4806/101/22) рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2021 року в частині відхилених позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасувано та постановлено у даній справі з цих позовних вимог постанову про задоволення зазначених позовних вимог.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 липня 2021 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Міромір Груп», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. за реєстровим № 967, щодо вбудованих нежилих приміщень розташованих на 1-му та 2-му поверхах, загальною площею 145,00 кв.м., які розміщені за адресою по АДРЕСА_1 , визнано недійсним.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 липня 2021 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Міромір Груп», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. за реєстровим № 968, щодо вбудованих приміщень розташованих на 1-му поверсі, загальною площею 76,90 кв.м., які розміщені за адресою по АДРЕСА_2 , визнано недійсним.

Витребувано із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Міромір Груп», , адреса: 04071, місто Київ, вулиця Щекавицька, будинок 37/48, офіс 1, на користь ОСОБА_3 , вбудовані нежилі приміщення, які розташовані на 1-му та 2-му поверхах, загальною площею 145,00 кв.м., що розміщені за адресою по АДРЕСА_1 та вбудовані приміщення розташовані на 1-му поверсі, загальною площею 76,90 кв.м., що розміщені за адресою по АДРЕСА_2 .

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Отже, постанова Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 303/5754/21 набрала законної сили.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Позивач звернувся з вимогою про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги у відповідача кредитної заборгованості у розмірі 13 028 354, 42 грн. та визнання відсутнім (припиненим) обов`язку ОСОБА_3 сплати кредитної заборгованості у розмірі 13 028 354, 42 грн., оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувшись 13.07.2015 року до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 6 549 505,67 грн.. Тобто позивач просив суд визнати існування в нього боргу в розмірі який існував у минулому.

Отже заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права оплати кредитної заборгованості у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у Позивача право у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів Позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц перелічено підстави, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії. Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Про цей висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала у справі № 925/642/19.

Суд звертає увагу позивач, що про стадійність захисту права висловилася ще в постанові від 14 жовтня 2019 року об`єднана палата Касаційного господарського суду (КГС) у складі ВС під час розгляду справи № 910/6642/18. За висновком об`єднаної палати, під час вирішення спору суд з`ясовує: чи існує в позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним, якщо здійснюватиметься в той спосіб, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку в позові слід відмовити.

Також, неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від: виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами; змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа; характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Ефективний спосіб захисту має відповідати: змісту права чи інтересу; характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Таким чином, з огляду на наведені норми закону та правові позиції Верховного суду, слід зробити висновок, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

З наведеного слідує, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м.Київ, ).

Повне рішення складено 07.05.2024 року.

Головуюча Л.В.Курах