Провадження № 2/161/258/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Новак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023 ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 08.08.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк « НАДРА» було укладено Кредитний договір №29-Б/6-В, за яким позичальнику виданий кредит у розмірі 139 945,48 дол. США. Кредит надавався строком до 08.08.2030 р. тобто на 264 місяці.

В забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором, 08.08.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір іпотеки, та 08.08.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір поруки №29-Б/6-В, відповідно до якого остання взяла на себе зобов?язання, у разі не виконання Позичальником умов Кредитного договору, повернути суму кредиту.

25.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-8286/10 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1 274 167, 72 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700, 00 грн., витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00 грн.

30.04.2020 року між ПАТ КБ Надра та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ГАЛ КОЛЕКШН» укладено договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.

На підставі вищевикладеного, просять стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» три проценти річних та інфляційні витрати в сумі 443 345,66 грн. (з яких: 3 % річних - 114 857,94 грн; інфляційні втрати - 328 487,72 грн.) у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №29-5/6-В укладеного 08.08.2008 року та рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25.03.2010 року у справі №2-8286/10.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі.

28.11.2024 на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, по невідомій суду причині.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (статті 4, 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.08.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк « НАДРА» було укладено Кредитний договір №29-Б/6-В, за яким позичальнику виданий кредит у розмірі 139 945,48 дол. США. Кредит надавався строком до 08.08.2030 р. тобто на 264 місяці (а.с.5-6).

08.08.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір поруки №29-Б/6-В, відповідно до якого остання взяла на себе зобов?язання, у разі не виконання Позичальником умов Кредитного договору, повернути суму кредиту (а.с.7).

Рішенням від 25.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-8286/10 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1 274 167, 72 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700, 00 грн., витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00 грн (а.с.8-9)

30.04.2020 року між ПАТ КБ Надра та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ГАЛ КОЛЕКШН» укладено договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги (а.с.10-13).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України , зокрема договорів.

За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 ЦК) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору №29-5/6-В від 08.08.2008 року, є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, предметом розгляду справи №2-8286/10 також були грошові кошти, виражені в іноземній валюті, із зазначенням їх гривневого еквіваленту на момент розгляду справи.

Оскільки грошове зобов?язання відповідачів перед позивачем було визначено в іноземній валюті - доларах США, інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, в даному випадку не можуть бути застосовані, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Як зазначається у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 130/2604/18, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСҐЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Принцип «правової визначеності» повинен застосовуватися на усіх стадіях судового розгляду.

Крім того, згідно до інформації з Єдиного реєстру боржників та автоматизованої системи виконавчого провадження, щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як боржників, на виконанні органів ДВС не перебуває жодних виконавчих проваджень з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 2-8286/10.

Згідно відомостей Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) виконавче провадження № 20815708 завершене 27.06.2013 року.

Тобто, ТзОВ «Преміум Лігал Колекше», як правонаступник ВАТ КБ «Надра» достовірно знав, що виконавчі листи по жодному з відповідачів не пред?являлися до виконання, у строки передбачені ЦПК України, банк послідовно не вчиняв дії щодо стягнення заборгованості, а саме - добровільно відмовився стягувати з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 боргові зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», що був чинний з 21.04.1999 року по 15.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 3 ЦК України встановлені загальні засади цивільного законодавства, зокрема п. 3 ч. 1 встановлює свободу правочину.

Кредитор на власний розсуд реалізує свої права передбачені ЦК України, і Держава чи будь-які інші особи не вправі втручатись в те, що робить кредитор, не може змушувати його подати позов, відмовитись від позову, зобов?язати подати чи не подати виконавчий лист до виконання.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Натомість всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що позивач звертався до суду в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання чи поновлював строки.

Цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності, які передбачають, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України) і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

За таких обставин у задоволенні позовних вимог, слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати складаються з витрат позивача з оплати судового збору при поданні позову. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то на підставі ч.1, 2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 3, 20251, 252, 256, 267, 509,512, 514, 516, 526, 530, 598, 610, 611, 625, 1077 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268 ,273, 274, 277, 279, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Лігал Колекшн» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області А.В. Олексюк