Справа № 632/1127/24
провадження № 2/632/612/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 рокум. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Кочнєва О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у формі письмової розписки,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2024 року позивачка в особі свого представника адвоката Биструшкіна Олександра Сергійовича як представника юридичної особи приватного права адвокатського бюро «Олександра Биструшкіна» - засобами поштового зв`язку звернувся до з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього 59000,00 грн. за договором позики, укладеним у формі письмової розписки від 29.02.2024 року строком дії до 11.03.2024 року через порушення строку виконання зобов`язання, з яких 49000,00 грн. основного боргу та 10000,00 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Засобами Електронного суду 08.07.2024 року на адресу суду від адвоката Биструшкіна О.С. як фізичної особи надійшла заява про вступ у справу як представника позивачки по справі (а.с.20-21).

Вказана справа була розподілена даному складу суду 22.07.2024 року після повернення з частини основної відпустки.

Ухвалою судді від 29.07.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху через не реєстрацію юридичної особи - адвокатського бюро «Олександра Биструшкіна» в електронному суді, не зважаючи на вимоги ч.6 ст.14 ЦПК України, у зв`язку з чим виключено з числа учасників справи самозайняту особу ОСОБА_3 з числа учасників справи та наданий безпосередньо позивачці час для усунення вказаного недоліку у будь-який зручний для неї спосіб (а.с.24).

05.08.2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду з боку безпосередньо позивачки надійшла заява про усунення недоліків з новою редакцією позовної заяви, підписаної нею особисто, що було належним способом усунення недоліків (а.с.26-39).

Ухвалою судді від 05.08.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.42-43).

Відповідач, враховуючи отримання ним позовної заяви з додатками 15.08.2024 року (а.с.46), 29.08.2024 року надав суду документ під назвою відзив, в якому проти задоволення позовних вимог категорично заперечував, вказавши, що дані його паспорту є іншими, ніж вказані позивачкою, він гроші у борг у позивачки не брав, підкреслив, що для вирішення даної справи потрібне оригінал відповідної розписки, а він отримав лише копію, надав відповідь на три питання, які поставила відповідачу позивачка, на підставі ухвали судді від 05.08.2024 року про відкриття провадження (а.с.48-51). Як доказ виконання вимоги закону щодо направлення документу під назвою відзив позивачці у порядку ч.4 та п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, суду була надана квитанція про направлення позивачці рекомендованого листа з поштовим ідентифікатором 447 від 29.08.2024 року (а.с.52).

Ухвалою суду від 03.09.2024 року вказана заява під назвою відзив була долучена до матеріалів справи як письмові пояснення сторони через порушення вимог процесуального закону щодо порядку її направлення засобами поштового зв`язку, встановлено, що у справі наявна лише позовна заява як єдина заява по суті позову (а.с.53).

23.09.2024 року на адресу суду від відповідача надійшла заява під назвою пояснення, в яких він вказав, що копії розписки він не отримував разом із матеріалами справи, а саму розписку не писав (а.с.57-58).

Ухвалою суду від 26.09.2024 року з метою виконання всіх завдань цивільного судочинства відповідачу була окремо направлена копія оригіналу розписки, наявної в матеріалах справи (а.с.63). Вказану ухвалу з копію розписки відповідач отримав 01.10.2024 року (а.с.77).

01.10.2024 року від позивачки засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за розгляд справи у суді у розмірі 8000,00 грн., які понесла позивач, звертаючись до суду з долученням договору з адвокатським бюро «Олександра Биструшкіна» від 23.05.2024 року №31/24, додаткової угоди №1 до вказаного договору від 23.05.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.09.2024 року та платіжний перевід на адресу АБ «Олександра Биструшкіна» з боку позивачки від 07.06.2024 року з доказами направлення вказаного клопотання на адресу відповідача (а.с.65-76).

07.10.2024 року з боку голови Ради адвокатів України на адресу суду надійшло роз`яснення щодо можливості представлення інтересів юридичної особи, яким є адвокатське бюро фізичною особою адвокатом, не як представником вказаного адвокатського бюро (а.с.78-82). Із вказаного роз`яснення представника найвищого органу адвокатського самоврядування замість чіткої відповіді на питання чи може відповідна фізична особа приймати участь у розгляді справи як представник юридичної особи адвокатського бюро не як представник вказаної юридичної особи, а як самостійна фізична особа, суд було приведено багаточисленні норми Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідні роз`яснення Ради адвокатів України, однак без відповіді на конкретне нескладне питання, який ставив суд, бажаючи отримати виключно одну конкретну відповідь безвідносно її обгрунтування, а тому суд чітко підтверджує висловлену ним раніше при залишенні позовної заяви без руху думки, що фізична особа ОСОБА_4 не може бути представником позивачки в даній справі, а таким представником є юридична особа адвокатське бюро «Олександра Биструшкіна».

07.10.2024 року позивачка засобами поштового зв`язку надала суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів оплати позивачці не одного, а трьох платежів по 1000,00 грн. (21.04.2024 року, 26.05.2024 року та 29.07.2024 року), які просила долучити до матеріалів цивільної справи з доказами їх направлення відповідачу (а.с.83-91

Інші заява та клопотання від сторін та представника позивачки не надходили та судом інші процесуальні дії у справі не застосовувалися.

Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

29.04.2024 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, на підставі якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. з терміном повернення до 11.03.2024 року із порядком погашення у кінці строку дії договору, що підтверджується долученим до матеріалів справи оригіналом відповідної розписки (а.с.6).

Суд відкидає заперечення відповідача, що він вказану розписку не підписував, в ній вказані не його паспортні дані та він заперечує її існування, оскільки в даній категорії справи при поданні оригіналу розписки до суду саме на відповідача лягає тягар доведеності не укладення відповідного договору з наданням відповідних доказів суду в разі, якщо він його укладання заперечує. Відповідач жодним належним доказом факт не складання письмової розписки, а відповідно і не укладання договору із позивачкою не довів. Посилання на те, що у розписці вказані інші паспортні дані відповідача, ніж є насправді на сьогоднішній день спростовуються тим, що в розписці чітко зазначений саме його номер паспорту з безконтактним носієм НОМЕР_1 .

Таким чином, договір між сторонами був укладений, мав чіткий строк його закінчення, однак відповідач отримані ним у позику кошти у визначений у договорі строк не повернув.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626 та 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Абзацом другим частини першої статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг майна чи коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання майна чи коштів.

Тому вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів з відповідача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Вирішуючи, яку суму слід стягнути з відповідача, суд встановлює, що позовні вимоги були заявлені на суму 49000,00 грн. В той же час 07.10.2024 року позивачка повідомила суд, що відповідач сплатив в дійсності на її користь 3000,00 грн., а тому суд встановлює дійсність вимоги до відповідача щодо суми позики у розмірі 47000,00 грн.

Відносно стягнення неустойки за невиконання зобов`язання, визначеного у договорі у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає, що вказаний розмір був погоджений сторонами при укладанні договору, що відповідає вимогам ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України. Фактично розмір неустойки у даній справі є фіксованим штрафом на підставі ч.2 ст.549 ЦК України, який відповідач взяв на себе в разі порушення виконання повернення позики у визначений у договорі час.

В той же її стягнення у період дії воєнного стану прямо забороно нормами п.18 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивачка відносить до категорії інших позикодавців, а тому такі вимоги її позовної заяви в частині стягнення неустойки у розмірі 10000,00 грн. не можуть бути задоволенні судом.

Відповідно суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 47000,00 грн. із 59000,00 грн. заявлених, що становить 79,66% від первинно заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути частину судових витрат у вигляді судового збору, сплачених позивачкою при зверненні до суду у розмірі 79,66% від сплаченого судового збору у сумі 1211,20 грн., що становить 964,84 грн.

В той же час суд не погоджується із заявленими вимогами щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними.

Згідно п.1 договору №31/24 від 23.05.2024 року, укладеному між адвокатським бюро «Олександра Биструшкіна» та позивачкою встановлено, що представник позивача здійснює від імені позивачки представлення ї інтересів та надання інших видів правової допомоги. Додатковою угодою №1 до вказаного договору між сторонами від 23.05.2024 року визначено, що АБ «Олександра Биструшкіна» здійснює представництво інтересів позивачки в даній справі в суді першої інстанції, а позивачка оплачує саме АБ «Олександра Биструшкіна» 8000,00 грн. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.09.2024 року професійна правнича допомога в даній справі з боку АБ «Олександра Биструшкіна» складалася із правового аналізу ситуації, вивчення матеріалів судової практик в даній категорії спорів, складання позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви, усі консультації з питань захисту прав і законних інтересів позивачки в даній справі. кошти за вказані послуги були оплачені позивачкою АБ «Олександра Биструшкіна» як гонорар 07.06.2024 року на підставі платіжної інструкції від АТ «Універсал банк» (торгова марка «Monobank»).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс вказані витрати, що документально підтверджено. В той же час як доказ таких витрат суд наданий акт із вказівкою, які дії здійснювало АБ «Олександра Биструшкіна» в даній справі без зазначення часу витраченого на кожну дії, вказану в акті приймання-передавання послуг від 12.09.2024 року. Оцінюючи порядок проходження справи у суді, наявність сталої судової практики в даній категорії справ, що для досвідченого фахівця в галузі права не потребувало б значного часу для підготовки позову, враховуючи відсутність проведення судових засідань у справі, необхідності підготовки клопотань і заяв по суті позову, не зрозумілість в чому полягали усні консультації позивачці вже після відкриття провадження у справі та той факт, що первинно позовна заява була залишена без руху з відповідних підстав, що вплинула на час розгляду справи, достатнім та справедливим розміром витрат на правову допомогу в даній справі є сума у розмірі 3000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих у справі адвокатським бюро «Олександра Биструшкіна» адвокатських послуг.

Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 79,66%, то із реальних у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу, які суд визначив у розмірі 3000,00 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути вказані витрати у відповідному процентному відношенні, що складає 2389,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-14 76-82, 137, 141, 259, 263-265, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 207, 549, 625, 628, 1046, 1048, 1049, п.18 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, укладеним у формі письмової розписки від 29.02.2024 року який припинив свою дію 11.03.2024 року, у розмірі 47000,00 грн. (сорок сім тисяч грн. 00 коп.)

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді частини сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 964,84 грн. (дев`ятсот шістдесят чотири грн. 84 коп.).

В іншій частині у стягненні судових витрат у вигляді сплаченого судового збору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді частини сплачених позивачкою витрат на професійну правничу підготовку у розмірі 2389,80 грн. (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять грн. 80 коп.).

В іншій частині у стягненні судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Копію рішення направити позивачці через її представника адвокатське бюро «Олександра Биструшкіна» у порядку ч.7 ст.272 ЦПК України, якого, у свою чергу, про вказане рішенні повідомити у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України засобами Електронного суду, а відповідачу копію рішення направити засобами поштового зв`язку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 28 жовтня 2024 року.

Позивач ка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 07.04.2006 року, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт з безконтактним носієм № НОМЕР_1 , виданий 19.09.2023 року, орган видачі , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_5 .

Суддя - Олег КОЧНЄВ