Справа № 559/3471/22
Провадження № 2/559/29/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., з участю секретаря судового засідання Рижко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру та зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1.1 В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 31.03.2020 шлюб розірвано, дитину залишено проживати з нею. Згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 13.08.2020, якою змінено рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.06.2020, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли, що ставить її у скрутне матеріальне становище, а відповідач працевлаштований у військовій частині і отримує стабільний дохід, тож його матеріальний стан значно покращився. Вважає, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає зміні та визначені у частці від заробітку відповідача.

1.2 Відповідач свою позицію по суті позовних вимог висловив у заяві про перегляд заочного рішення, згідно якої заявлені позивачкою вимоги визнає частково. Дійсно рішенням суду з нього стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 31.01.2020. Аліменти завжди сплачував вчасно, крім того одягав дитину, купував взуття, шкільне приладдя та все необхідне, що потрібно дитині. Він дійсно перебуває на службі у в/ч НОМЕР_1 з 10.05.2022, тому вважає, що у суду є всі підстави для зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебування у лавах ЗСУ, однак вказує, що він не відмовляється від утримання сина в розумних межах. За рік війни він не збагатився та його матеріальний стан не змінився. У нього є інша сім`я, яку він також змушений утримувати, а також матір, якій допомагає. Сума аліментів, яку суд заочним рішенням стягнув з нього, в чотири рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та майже у сім разів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів у 2023 році. Вважає, що сума аліментів безпосередньо призначена для витрат на дитину та не повинна бути такою, що призводить до збагачення позивача. Просить позовні вимоги задовольнити частково, збільшити стягнення з нього аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. без зміни способу їх стягнення.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

28.12.2022 позовна заява надійшла до суду.

03.01.2023 ухвалою судді ОСОБА_5 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

31.01.2023 за результатами розгляду справи ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено.

31.03.2023 надійшла від відповідача ОСОБА_2 заява про перегляд заочного рішення включно з обґрунтуванням позиції по справі, вказівкою, що він служить в ЗСУ та клопотанням про поновлення строку на подачу цієї заяви.

03.04.2023 судом відповідачу поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду і призначено судове засідання на 07.04.2024.

05.04.2023 від відповідача надійшло клопотання розгляд проводити в його відсутність з врахуванням письмових доводів та аргументів.

06.04.2023 до суду надійшли заперечення позивачки на заяву відповідача про перегляд заочного рішення.

07.04.2023 Дубенським міськрайонним судом заяву відповідача задоволено і заочне рішення скасовано.

10.04.2023 справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом (повідомленням) сторін на 27.04.2023, при цьому відповідачу встановлено 15-денний строк для подачі відзиву з дня отримання ухвали. 13.04.2023 ухвалу і повістку отримано стороною відповідача за адресою місця проживання ОСОБА_2 згідно ст. 128 ЦПК України.

20.04.2023 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження в справі до часу його звільнення з лав ЗСУ. При цьому він підтверджує, що обізнаний про судове засідання на 27.04.2023, вважає, що питання збільшення розміру аліментів не є першочерговим та не може бути розглянутим без його участі.

27.04.2023 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача і зупинено провадження в справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

07.06.2023 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про видачу належним чином завіреної копії ухвали суду від 27.04.2023 його представниці ОСОБА_6 для пред`явлення до виконавчої служби. Копію ухвали ОСОБА_6 отримала 16.06.2023.

31.01.2024 після повторного автоматизованого розподілу справи ухвалою судді Ральця Р.В. справу прийнято до провадження і залишено це провадження зупиненим до припинення перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

01.10.2024 після повторного автоматизованого розподілу справи ухвалою судді Жуковської О.Ю. справу прийнято в провадження, що поновлено та ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 24.10.2024.

Сторони ухвалу суду отримали, зокрема сторона відповідача через представницю ОСОБА_6 .

Відповідач висловив свою позицію по справі, обґрунтовуючи необхідність перегляду заочного рішення, адже це є необхідною умовою для можливості скасування, а після отримання ухвали суду від 01.10.2024 про відновлення провадження, до початку розгляду справи будь-яких заперечень не подав, з клопотаннями не звертався, а встановлений судом строк на подачу відзиву сплив 03.10.2024.

Крім того, суд зауважує, що клопотання відповідача про зупинення розгляду справу в зв`язку з його службою в ЗСУ до її закінчення подальшому задоволенню не підлягає, бо: 1) відповідач висловив свою позицію по справі, надавши докази; 2) неможливо одночасно задовольнити обидві заяви - і задовольнити позов частково, і зупинити провадження; 3) справа незначної складності та потребує швидкого вирішення, бо питання стягнення аліментів зачіпають інтереси дитини, тож вона розглядається в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Таким чином, заслуховування учасників, у тому числі відповідача, не передбачено, тому поточне його місцезнаходження на результат у справі не впливає.

Положення ст. 251 ЦПК України щодо обов`язку суду зупинити провадження в справі, в тому числі, якщо сторона перебуває в складі ЗСУ, що переведено на воєнний стан, не існує безвідривно від інших положень цивільного процесу. Навпаки, ця норма введена для того, щоб забезпечити загальний принцип змагальності сторін відповідно ст. 12 ЦПК України, щоб сторони чи їх правонаступники могли реалізувати свої процесуальні права, щоб мали можливість примиритись, врегулювати спір за допомогою медіативних процедур або дочекатись іншого необхідного судового рішення, тобто, щоб бути почутими судом, щоб мати змогу висловити аргументи. В цій справі сторони почуті судом, висловили свої позиції у заявах, відповідач діє через представника, неодноразово сам звертався до суду, в тому числі під час зупинення провадження, справа незначної складності, що мала бути вирішена в строк 60 днів, уже майже два роки знаходиться в суді без ухваленого рішення по суті і будь-яких розумних підстав зупиняти провадження й надалі - немає. Навпаки, зупинення розгляду справи в умовах воєнного стану в Україні, що триває вже понад 2,5 роки, до закінчення служби в лавах ЗСУ відповідача, який добре обізнаний про справу і активно приймав у ній участь, призведе до фактичної відмови в доступі до правосуддя іншій стороні.

Підстави для відкладення розгляду справи відсутні, тому суд її вирішує по суті.

За вказаних обставин згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу з 07.06.2017, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 31.03.2020 розірвано (а.с.6-7). ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , згідно свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_2 батьками є сторони по справі (а.с.5).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 16.06.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 13.08.2020 рішення Дубенського міськрайонного суду змінено та зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина з 2000 грн. до 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-12).

На виконання вказаного рішення 12.10.2020 Дубенським міськрайонним судом видано виконавчий лист (а.с.13).

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 з 10.05.2022 по даний час (а.с.70).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, розмір виплаченого доходу ОСОБА_2 за 7 місяців 2022 року становить 314829,87 грн., а саме: червень 2022 року - 31597,85 грн., липень 2022 року - 44628,44 грн., серпень 2022 року - 58288,46 грн., вересень 2022 року - 44893,03 грн., жовтень 2022 року - 44893,03 грн., листопад 2022 року - 45493,03 грн., грудень 2022 року - 45036,03 грн. (а.с.61).

Також, судом встановлено, що 25.10.2022 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 (а.с.57).

Відповідач зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входить, зокрема, і мати ОСОБА_9 (а.с58).

Згідно довідки №649/02-19 від 17.03.2023, виданої виконавчим комітетом Смизької селищної ради, у ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна на території Смизької селищної територіальної громади немає (а.с.59).

Мати відповідача, ОСОБА_9 , 1974 року народження знаходиться на «Д» обліку в жіночій консультації м. Дубно. Вона працює у Дубенському РайСТ і згідно довідки загальна сума її доходу за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року становить 40 000 грн. (а.с. 62, 65).

Матеріали справи містять 8 копій квитанцій про сплату відповідачем коштів ОСОБА_1 , ці копії поганої якості і місцями нечитабельні, а 2 взагалі непридатні для сприйняття, однак з решти можливо встановити, що це кошти на сплату аліментів (а.с.63-64). Також відповідачем 30.03.2023 додано дві копії його фото з сином без зазначення часу та дати зйомки (а.с. 66).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей (ст. 3).

Відповідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить - 2563 грн., від 6 до 18 років - 3196 грн. У 2023 році цей показник був 2272 грн. та 2833 грн. відповідно, у 2022 році для дітей віком до 6 років - 2 100 грн., у 2021 - 1921 грн., у 2020 - 1779 грн.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться справедливість, добросовісність та розумність.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, добросовісність розуміється як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

З огляду на принцип рівності прав і обов`язків батьків відносно дітей, суд вважає очевидно неможливим в сучасних реаліях забезпечити нормальні умови життя, виховання і розвитку дитини сторін, якщо аліменти, що стягуються з батька становлять 1500 грн. чи в силу закону вже 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1598 грн. В цій ситуації переважний регулярний тягар утримання сина впродовж років несе матір, адже дитина потребує щоденного догляду та харчування, одягу, засобів для навчання та розваг впродовж дорослішання аж до повноліття. При цьому батько за 7 місяців 2022 року отримав дохід в розмірі 314829,87 грн., а на утримання сина сплачено аліментів на суму 10500 грн.

Суд вирішує справу згідно принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Розмір аліментів, на які просить замінити стягнення позивачка, дійсно є мінімальним, що має сплачувати один з батьків, і згідно чинного законодавства така сума призначається навіть у безспірному порядку судовим наказом, що оскарженню не підлягає. Вид стягнення аліментів - тверда грошова сума чи частка від доходу, також обирає позивачка.

Враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку з 2020 року, який згідно чинного законодавства з 01.01.2024 становить вже 3196 грн., рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, той факт, що минуло 4 років після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та відповідно змінились умови життя за цей період в сторону значного збільшення матеріальних витрат, що батько дитини працевлаштований з травня 2022 року і до цього сплачував аліменти дитині на суму, яка в понад 30 разів є меншою, ніж та, що залишалась йому, суд вважає, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів та відповідно їх збільшення до 1/4 частини доходу відповідача. Цей розмір аліментів буде посильним для батька, який отримує стабільний дохід та при цьому знаходиться на повному державному утриманні як військовослужбовець.

Також суд зауважує, що посилання відповідача як на підставу не збільшувати розмір аліментів те, що він матеріально допомагає своїй хворій матері - не заслуговує на увагу в аспекті вирішення цієї справи. Бо матір ОСОБА_2 є працездатною жінкою 1974 року народження, яка офіційно працевлаштована та отримує власний дохід у виді заробітної плати. Також факт укладення нового шлюбу не свідчить про наявність інших утриманців у відповідача і не звільняє батька від обов`язку утримувати власну дитину на належному рівні забезпечення.

Ще суд зауважує на позицію відповідача-батька, який звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення до суду просить задовольнити позов частково і заявляє, що готовий сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. на утримання сина. А коли суд задовольняє це клопотання і призначає справу до розгляду по-новому, то він одразу просить зупинити провадження в справі, бо перебуває в лавах ЗСУ. Ще й вказуючи, що питання збільшення розміру аліментів не є першочерговим і не може бути розглянутим без його участі, хоч він сам уже майже рік на цей момент в лавах ЗСУ, повністю обізнаний зі справою, висловив свою позицію по суті. До того ж, відповідач користується правовою допомогою і в подальшому проконтролював навіть у статусі військовослужбовця, щоб державна виконавча служба отримала ухвалу про скасування заочного судового рішення. Суд, керуючись принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитина, зазначає, що на утримання сина сторін збільшений розмір аліментів може почати стягуватись лише з моменту набрання законної сили судовим рішенням про їх зміну. І саме через позицію відповідача в справі цього так і не відбулось впродовж майже двох років, а мінімальний розмір недоотриманих дитиною коштів, навіть за декларованою позицією відповідача про часткове визнання позову, якби було ухвалено рішення в визначену дату, становить 63000 грн.(18міс*5000=90000 грн.; 18міс*1500=27000, різниця - 63000 грн.). Все в сукупності свідчить про очевидну суперечливу позицію ОСОБА_2 , яка не узгоджується із загальним принципом добросовісності цивільних правовідносин.

В підсумку позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі.

Відповідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При цьому, згідно пунктів 12 і 13 ч.1 ст. 5 вищезазначеного Закону від сплати судового збору також звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Отже, військовослужбовець відповідач ОСОБА_2 в цій справі не звільнений від сплати судового збору, бо зміна розміру аліментів не є справою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби і він тут не захищає своє порушене право. Тому згідно п.п. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, релевантному до дати подання позовної заяви 28.12.2022, а саме: 992,4 грн.

За таких обставин, керуючись ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 133, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 192 СК України, ЗУ «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Змінити спосіб стягнення аліментів та збільшити їх розмір, визначений Постановою Рівненського апеляційного суду від 13.08.2020, якою змінено рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.06.2020 у справі №559/182/20, а саме:

-стягнути з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 . Представник: адвокат Турянська Лілія Миколаївна, ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя: О.Ю. Жуковська