ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 645/3799/20

провадження № 22-ц/818/859/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року, постановлене суддею Єфіменко Н.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 3696, 78 грн., що утворилась за період з 27.06.2017 по 31.12.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач проживає в кв. АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії. Між позивачем та відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з розподілу електричної енергії на підставі публічного договору. Відповідачем не проведено сплату за спожиту електричну енергію у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 3696,78 грн., що наносить матеріальний збиток АТ «Харківобленерго».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 3 696 (три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн. 78. Стягнуто з Держави на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. на відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни та є вразливим споживачем електроенергії, 10.08.2006 між сторонами позивачем та відповідачем укладений договір про користування електричною енергією № 1924163 причинно-наслідковий зв`язок наявності підстав для застосування п. 5 ч. 1, ч. 2, ч. З ст. 13 Закону № 3551-ХІІ, яким наголошено: Інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4,5,6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Суд не з`ясував, що матеріали справи містять лист АК «Харківобленерго» від 23.11.2020 № 06-56н/06-7555, яким поінформовано: За період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в AT «Харківобленерго» за адресою: АДРЕСА_2 розрахунки за спожиту електричну енергію проводилися без урахування пільгової знижки. Отже, наявність належних, допустимих та достовірних доказів, зокрема Договору підтверджує про повідомлення постачальника електроенергії про визначені у встановленому КМУ порядку вразливими є підставою 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами електроенергією.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

15 серпня 2024 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшли письмові пояснення, в яких вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 10.08.2006р. між позивачем та відповідачем укладений договір про користування електричною енергією.

Пунктом 1 означеного Договору передбачено, що за цим договором Енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1, 3 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 16 Договору, розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. По факту отримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, оплата здійснюється у термін, зумовлений у платіжному документі. У разі неотримання платіжного документу, виписаного Енергопостачальником, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця.

Пунктом 11 Договору передбачено, що споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору, не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому об`єкті письмово повідомити Енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду.

При зміні тарифів (цін) Енергопостачальник зобов`язаний довести до відома Споживача письмово, або через засоби масової інформації, письмовим повідомленням та в місцях оплати за електричну енергію нові величини тарифів не пізніше ніж за п`ять днів до їх запровадження (п. 17 Договору).

Згідно з п. 21 Договору взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються законодавством.

Відповідно до п.28 цього Договору він укладений на три роки з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

Надалі, у зв`язку з укладенням вищезазначеного Договору, на ім`я відповідача за адресою АДРЕСА_3 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Отже, позивач прийняв на себе зобов`язання постачати відповідачу електричну енергію, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами).

Заборгованість відповідача за спожиту електроенергію станом на 31.12.2018 р. склала 3696,78 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком та довідкою абоненту, наданою позивачем.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією.

Згідно з п. п. 2) п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі по тексту - ПРРЕЕ), споживач електроенергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. п. 1, 2, 8 п. 5.2.1 ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а також звернутися до оператора системи розподілу стосовно відключення (обмеження) електропостачання на об`єкт споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливих споживачів, визначених Кабінетом Міністрів України, та має право на застосування санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства.

Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Суд зазначає, що обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, але і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.

Так, відповідно до пп. 74, 84 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно п. 93 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом першої інстанції встановлено, що на ім`я відповідача за адресою АДРЕСА_3 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать, в тому числі комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

За приписами ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні), 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.

Пунктом 5 частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Також судом встановлено, що відповідач є інвалідом 2-ї групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війні, про що свідчить безтермінові посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.03.2002 та серії НОМЕР_3 від 09.11.2016 року видані Київським УП та СЗН м. Харкова.

Дійсно, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Вказаним Законом регламентовано лише надання особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам відповідних пільг. Порядок надання таких пільг визначається підзаконними нормативно правовими актами.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 16 лютого 1999р. «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що передбачені зазначеним Законом пільги надаються організаціями за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни.

Згідно листа № 2165-03 від 02.03.2021 Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської області, відповідач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як особа з інвалідністю 2 групи 1 категорії, та як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок війни за зареєстрованим місцем проживання з 09.11.2016 р. і по теперішній час. Пільги на житлово-комунальні послуги за період з липня 2017 р. по грудень 2018 р. надавались відповідачу за зареєстрованим місцем проживання за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг на житлових субсидій населенню.

Як вбачається з довідки, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає за адресою: в кв. АДРЕСА_1 .

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на відсутність заборгованості у зв`язку з оформленою пільгою є безпідставними, оскільки означеною пільгою він користуються за зареєстрованим місцем проживання, між тим, при оформленні пільги за фактичним місцем проживання потрібно надати документальне підтвердження того, що таку пільгу за місцем реєстрації особа не реалізувала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиту електроенергію, яка утворилась за період з 27.06.2017 р. по 31.12.2018р., у розмірі 3696,78 грн.

Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна