Справа № 930/1912/22
Провадження № 22-ц/801/1130/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 рокуСправа № 930/1912/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Сала Т. Б., Матківської М. В.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постановлену у цій справі 21 березня 2024 року у м. Немирові суддею цього суду ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 28 квітня 2023 року ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області визнано та затверджено мирову угоду, укладену 24 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на таких умовах:

-сторони визнають, що за час спільного проживання у шлюбі вони придбали як спільне сумісне майно подружжя житловий будинок разом з господарськими будівлями, який розміщений по АДРЕСА_1 ;

-сторони визнають, що вказане нерухоме майно належить їм обом на праві спільної сумісної власності у рівних частках;

-під час підготовки мирової угоди сторони дійшли погодження про можливість фактичного поділу житлового будинку у такій конфігурації:

- ОСОБА_1 виділяється в натурі у власність слідуючі приміщення у житловому будинку: веранда 1.1, площею 4.9 кв. м., котельня 1.2, площею 3.8 кв. м., коридор 1.3, площею 6.3 кв. м., комора 1.4, площею 4.4 кв. м., житлова кімната 1.5, площею 9.3 кв. м., кухня 1.6, площею 9.1 кв. м., а також інша частина господарських будівель : сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «В», погріб «Впід», туалет «Т», огорожа «1-3»;

- ОСОБА_2 виділяється в натурі у власність слідуючі приміщення у житловому будинку : житлова кімната 1.7, площею 11.9 кв. м., житлова кімната 1.8, площею 15.3 кв. м., а також частина господарських будівель : сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «В», погріб «Впід», туалет «Т», огорожа «1-3»;

- за ОСОБА_1 визнається право власності на веранду 1.1, площею 4.9 кв. м., котельню 1.2, площею 3.8 кв. м., коридор 1.3, площею 6.3 кв. м., комору 1.4, площею 4.4 кв. м., житлову кімнату 1.5, площею 9.3 кв. м., кухню 1.6, площею 9.1 кв. м., а також частина господарських будівель : сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «В», погріб «Впід», туалет «Т», огорожа «1-3»;

- за ОСОБА_2 визнається право власності на житлову кімнату 1.7, площею 11.9 кв. м., житлову кімнату 1.8, площею 15.3 кв. м., а також частина господарських будівель : сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «В», погріб «Впід», туалет «Т», огорожа «1-3»;

- за сторонами припиняється спільна сумісна власність на житловий будинок з господарськими будівлями, який розміщений за вказаною вище адресою;

- ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 кошти у сумі 50 000 грн. в якості компенсації за виділену йому більшу частку (на 10.6 кв. м. із загальної площі житлового будинку) у спільному майну подружжя шляхом передачі готівкою зазначеної суми в момент підписання даної мирової угоди;

- ОСОБА_2 зобов`язується прийняти погоджену в мировій угоді суму коштів і погоджується власноручно написати відповідну розписку;

- сторони зобов`язуються не чинити перешкод один одному у користуванні і розпорядженні виділеними приміщеннями відповідно до умов даної мирової угоди в подальшому, а також загальними комунікаціями;

- ОСОБА_1 також зобов`язується надавати можливість ОСОБА_2 , а також за її дорученням іншим особам, користуватись входом у житловий будинок через веранду 1.1, коридор 1.3 до своєї частини виділених приміщень до моменту облаштування/побудови окремого входу, але не пізніше ніж шість місяців з дня підписання мирової угоди. Зазначений термін продовжується за погодження обох сторін у разі настання форс-мажорних обставин;

- сторони у справі підтверджують факт відсутності претензій один до одного щодо будь-якого іншого майна, яке набуте ними спільно за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю;

- сторони, підписуючи цю мирову угоду, заявляють про те, що у процесі її укладення діяли в межах наданих повноважень, без порушення прав та інтересів третіх осіб. Наслідки укладення мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі;

- мирова угода набирає чинності з моменту її підписання та затвердження Немирівським районним судом Вінницької області і діє до повного виконання сторонами умов цієї мирової угоди;

- всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даної мирової вимоги або у зв`язку з нею, в тому числі і такі, що стосуються її виконання, порушення, припинення або визнання недійсною, підлягають вирішенню Немирівським районним судом Вінницької області;

- зміни та доповнення до цієї мирової угоди вносяться тільки в письмовій формі та набирають чинності після їх затвердження Немирівським районним судом Вінницької області;

- мирова угода укладена в 3 ( трьох ) тотожних примірниках, які мають однакову юридичну силу, та зберігаються по примірнику у сторін та Немирівському районному суді Вінницької області;

В цій ухвалі вказано, що ухвала суду, якою визнається ця мирова угода, є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводитиметься державна реєстрація права власності.

Провадження у справі закрито внаслідок укладення сторонами мирової угоди і визнання її судом.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора Немирівської міської ради з метою реєстрації за собою виділеної йому частки у колишньому спільному майні подружжя згідно ухвали суду у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак 15 січня 2024 року державним реєстратором було винесено рішення за № 71112410 про відмову у проведенні реєстраційних дій, яке мотивоване тим, що в ухвалі зазначено про одночасне припинення спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, а господарські будівлі залишились в частці по 1/2.

ОСОБА_1 вказував, що сторони, підписуючи мирову угоду, не могли передбачити те, що проведення поділу спільного сумісного майна таким чином буде перешкодою у здійсненні реєстраційних дій в подальшому.

Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд скасувати ухвалу від 28 квітня 2023 року, якою було визнано і затверджено мирову угоду від 24 квітня 2023 року, та ухвалити нове судове рішення, яким затвердити мирову угоду у новій редакції, текст якої буде наданий суду на момент розгляду заяви по суті.

В подальшому сторонами було подано до суду мирову угоду від 07 березня 2024 року із новим змістом.

21 березня 2024 року ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, необ`єктивність, неправильне застосування судом норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким затвердити мирову угоду у новій редакції, укладену між сторонами 07 березня 2024 року. Зокрема скаржник посилається на те, що сторони, підписуючи першу мирову угоду, не могли передбачити, що майно не може бути за ними зареєстроване у вказаному у ній форматі, а суд першої інстанції повинен був перевірити умови наданої мирової угоди на предмет виконуваності.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно із ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною 5 ст. 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, у тому числі, неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи судом не є нововиявленими обставинами, тому не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення із зазначених підстав.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (параграф 27, 28 рішення Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі N 69529/01 PRAVEDNAYA v. RUSSIA).

Суд першої інстанції, зазначивши, що підписана сторонами мирова угода від 07 березня 2024 року за змістом суттєво відрізняється від мирової угоди, затвердженої ухвалою Немирівського районного судом Вінницької області від 28 квітня 2023 року, а також те, що відмова державного реєстратора в проведенні реєстраційних дій не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у контексті ст. 423 ЦПК України, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні згаданої вище заяви ОСОБА_1 .

Посилання скаржника на те, що сторони, підписуючи першу мирову угоду, не могли передбачити, що майно не може бути за ними зареєстроване у вказаному у ній форматі, а суд першої інстанції повинен був перевірити умови наданої мирової угоди на предмет виконуваності, апеляційним судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, а саме, обираючи згаданий вище варіант поділу спільного сумісного майна, який був викладений у мировій угоді від 24 квітня 2023 року, повинні були передбачити можливість настання для них певних наслідків у виді подальшої реєстрації прав на вказане нерухоме майно, а не будучи обізнаними у галузі права, вони не були позбавлені можливості отримати кваліфіковану правову допомогу адвоката, звернутись до державного реєстратора для роз`яснення формулювання можливих варіантів поділу спірного майна задля уникнення складнощів під час виконання ухвали, якою затверджено мирову угоду.

Надавши оцінку доводам, зазначеним ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, на які він посилається у ній, були предметом дослідження суду першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують та відповідно не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України.

Разом з тим, сторони, будучи позбавленими можливості провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно, однак прагнучи здійснити поділ спільно нажитого майна, можуть скористатись спеціально передбаченим законодавчим механізмом, а саме укласти договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який має бути нотаріально посвідчений (ст. 69 СК України) або скористатися правовим механізмом, передбаченим ст. 271 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. В. Матківська