ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8637/24 Справа № 205/960/22 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни та приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») в якому виклав вимоги про визнання виконавчого напису № 12248 від 28 травня 2021року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року в розмірі 69 001,27грн таким, що не підлягає виконанню.

Свій позов заявник обґрунтовував тим, що 28 травня 2021року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис № 12248 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним з Акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», за період з 23 квітня 2020року по 07 квітня 2021року в розмірі 69 001,27грн. Зазначав, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написі нотаріусів. Вважав, що дії відповідача про звернення стягнення на суму заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є незаконним, тому що виконавчий напис може бути вчинено лише у разі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер заборгованості. В обґрунтування зазначеного вказував, що сума боргу не є безспірною. Вважав, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які не відносяться до переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023року замінено відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» (далі ТОВ «Компані Фінанс»).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12248 від 28 травня 2021року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року в розмірі 69 001,27грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. Заявник посилався на те, що 01 липня 2022року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»та ТОВ «Компані Фінанс»укладено договір відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022року, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ,перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Того ж дня, між ТОВ «Компані Фінанс»та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги № 01/07, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ,за якимбуло вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .

Заявник стверджував, що з 01 липня 2022року належним кредитором за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, який має право вимоги до ОСОБА_2 , є саме ОСОБА_1 і лише він є належним відповідачем у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2021року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис № 12248 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним з АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», за період з 23 квітня 2020року по 07 квітня 2021року в розмірі 69 001,27грн (а.с.33).

На підставі вказаного виконавчого напису 13 грудня 2021року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. відкрито виконавче провадження № 67856736 (а.с.30).

01 липня 2022року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022року, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ТОВ «Компані Фінанс» (а.с.53-54).

Задовольняючи позов та визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

В оцінці законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції апеляційний суд в першу чергу звертає увагу на те, що апеляційна скарга в цій справі подана ОСОБА_1 , тобто особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що з липня 2022року він є кредитором за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов якого і було видана оспорюваний у цій справі виконавчий напис нотаріуса.

Оскільки вказані доводи скаржника знайшли своє документальне підтвердження, то наявні підстави для висновку, що ухвалення 19 квітня 2023року рішення місцевим судом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 як нового кредитора ОСОБА_2 за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року.

Тому, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023року підлягає обов`язковому скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦК України, а справа перегляду апеляційним судом у повному обсязі з ухваленням нового рішення по суті спору.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року № 1172 (далі Перелік).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016року скасовано: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

У справі, яка переглядається, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 травня 2021року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017року у справі № 826/20084/14.

Тому відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису мали подаватися: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 08 серпня 2022року у справі № 752/16820/19 (провадження № 61-20408св21), від19 жовтня 2022року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що його як нового кредитора не було залучено до участі у справі, що свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача та наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції у контексті наведеного вважає за необхідне зазначити, що ухвалення місцевим судом рішення про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою такої особи, проте не може вважатися автоматичною передумовою для ухвалення апеляційним судом нового рішення саме про відмову у задоволенні позову.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, має навести аргументи, які, на її думку, є підставою для відмови у задоволенні позову. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 посилається виключно на пред`явлення нею позову до неналежного відповідача.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частини перша та друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що позов ОСОБА_2 пред`явлено у лютому 2022року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є особою, в інтересах якої приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, а також особою, яка на думку позивача при зверненні до суду була кредитором позивача.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 01 липня 2022року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022року, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023року замінено відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його правонаступника ТОВ «Компані Фінанс».

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що того ж дня 01 липня 2022року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги № 01/07, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , та на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .

На переконання апеляційного суду, належність відповідача визначається саме на момент пред`явлення позову до суду. Станом на лютий 2022року порушення своїх прав ОСОБА_2 пов`язував з виданням нотаріусом виконавчого напису в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке і було кредитором за спірним кредитним договором.

Подальше відступлення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прав вимоги за укладеним із позивачем кредитним договором на користь ТОВ «Компані Фінанс» та в цей же день відступлення прав вимоги ТОВ «Компані Фінанс» на користь фізичної особи ОСОБА_1 , не свідчить про подання позивачем позову до неналежного відповідача.

Апеляційний суд враховує положення статті 516 ЦК України про те, що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а також приймає до уваги, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та його правонаступник ТОВ «Компані Фінанс» не повідомили ані боржника, ані суд першої інстанції про те, що в день отримання права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 ТОВ «Компані Фінанс» відступило таке право ОСОБА_1 .

Така процесуальна поведінка кредиторів після пред`явлення ОСОБА_2 позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, безумовно не може створювати для позивача таких негативних наслідків, як відмова в задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Натомість права ОСОБА_1 , як нового кредитора ОСОБА_2 у такій ситуації підлягають захисту шляхом прийняття його апеляційної скарги до розгляду та надання йому можливості навести доводи та аргументи на спростування висновків суду першої інстанції щодо неправомірності видання нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, будь-яких аргументів щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , окрім помилкового тлумачення скаржником норм процесуального права щодо визначення належності відповідача у справі, апеляційна скарга не містить.

Крім того, дана обставина ніяким чином не впливає (не змінює) правові підстави, з яких виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Тому, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача ТОВ «Компані Фінанс», правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви в розмірі 992,40грн.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28 травня 2021року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, який зареєстрований в реєстрі за № 12248, про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником якого відповідно до договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» (), останнім правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), заборгованості за кредитним договором № 004-03502-020413 від 02 квітня 2013року за період з 23 квітня 2020року по 07 квітня 2021року в розмірі 69 001,27грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 992,40грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2024року.

Судді: