Справа №949/2102/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

представника заявника - адвоката Чоланюка С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Дубровиця заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у формі судового наказу Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та просить скасувати судовий наказ Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 у справі №949/2102/24.

Заяву обґрунтовує тим, що 11 листопада 2024 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Заявник зазначає, що заяву про видачу судового наказу ОСОБА_2 мотивувала тим, що діти проживають разом з нею, вона самостійно їх утримує та несе всі витрати, пов`язані з таким утриманням. Однак жодних доказів, а саме щодо проживання дитини разом з нею і перебування дитини на її утриманні ОСОБА_2 суду не подала, оскільки батько дітей ОСОБА_1 проживають спільно і також бере активну участь у вихованні дітей, матеріально їх забезпечує, в разі необхідності, коли діти хворіють, відводить до лікаря, не уникаючи своїх, безпосередньо, батьківських обов`язків.

До нововиявлених обставин заявник відносить той факт, що спільні діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають свої власні банківські картки « ОСОБА_5 для дітей від 6 до 17 років», на які він особисто переводить кошти на їхні потреби, платить комунальні послуги, а також спільно проживає.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Зазначає, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, а тому звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів стягувач зобов`язаний довести наявність у нього такого права. Натомість, ОСОБА_2 не надала жодних доказів, що спільні діти сторін перебувають разом з нею на її повному утриманні. На даний час в провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, без визначення місця проживання дітей з матір`ю. Станом на сьогодні діти проживають як з матір`ю, так і з батьком. Місце проживання дітей з одним із батьків не визначено, тому імовірне твердження ОСОБА_2 про те, що діти проживають виключно з нею не заслуговують на увагу, оскільки є надуманими.

Також звертає увагу суду на Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства фактичного місця проживання особи від 21 листопада 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дружиною і дітьми. За вказаною адресою також зареєстрований брат дружини заявника - ОСОБА_6 , однак він не проживає з 2011 року. З 01 квітня 2024 року по жовтень дружина заявника перебувала на навчанні в с. Городок, Рівненського району Рівненської області. У період навчання проживала в м. Рівне.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Чоланюк С.Ю. вимоги заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами підтримав з підстав викладених у заяві, яку просив задоволити, оскільки підстави для видачі судового наказу відсутні.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду заяви була повідомлена своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представник заявника, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 11 листопада 2024 року Дубровицьким районним судом Рівненської області виданий судовий наказ у справі №949/2102/24, яким з боржника ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423 ЦПК України).

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» визначено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Отже, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Аналіз приписів розділу ІІ ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Втім, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Суду необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Разом із цим, у відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тому, як на підставу скасування судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на те, що Дубровицьким районним судом Рівненської області виданий вищезазначений судовий наказ без доказів того, що спільні діти проживають виключно разом із стягувачем та є на повному її утриманні.

Проте, суд звертає увагу на вимоги ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок батька щодо утримання дитини не може бути припинений у зв`язку з проживанням дитини разом з ним чи спільно із матір`ю, тому доводи боржника ОСОБА_1 про відсутність у нього обов`язку утримувати його дітей є безпідставними.

Під час видачі вказаного судового наказу судом було встановлено спільне проживання дітей із стягувачем та надана інформація про її утримання дітей та відсутність допомоги від батька.

Також встановлено, що на даний час в провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами, однак та обставина, що на час видачі судового наказу між сторонами існував шлюб та було не вирішено питання щодо місця проживання дітей.

На думку суду, не є такою підставою й ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини.

Суд зауважує, що тимчасове проживання дітей не за місцем реєстрації та/або фактичного проживання, разом із мамою чи батьком, у дідуся та бабусі, не спростовує висновків суду, що саме батько займається вихованням та утриманням дітей. Періодичне відлучення матері з місця фактичного проживання зумовлене, у даному випадку, навчанням, не може свідчити про зворотнє.

Заявником ОСОБА_1 будь-яких даних про те, що матір дітей ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків з утримання дітей, чи те, що ОСОБА_1 самостійно несе тягар по утриманню своїх дітей і що такі обставини існували на момент видачі судового наказу надано не було.

Разом з тим, суд критично відноситься до наданого заявником Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 21 листопада 2024 року, де зазначається, що ОСОБА_1 займається вихованням неповнолітніх дітей, надає необхідну матеріальну допомогу на їх утримання, оскільки поданий ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 05 листопада 2024 року містить протилежну інформацію, зокрема, що ОСОБА_1 належної участі у вихованні дітей не приймає, частково надає матеріальну допомогу на їх утримання, якої не вистачає для належного утримання дітей, тому фактично діти перебувають на утриманні матері ОСОБА_2 .

Тому, інформація, яка міститься в Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 05 листопада 2024 року врахована судом при винесені судового наказу.

На переконання суду, між сторонами фактично існує спір про те з ким із батьків проживають та мають проживати діти, встановлення порядку їх виховання, та хто має право звернутися до суду із вимогою про стягнення аліментів. Однак, на даний час позов про визначення місця проживання дітей до суду не подавався, що підтверджує і заявник у судовому засіданні.

Таким чином, боржник надав докази нових, а не нововиявлених обставин, які були відомі на момент видачі судового наказу.

Так, не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

У той же час боржник, будучи не згідний із судовим наказом, яким з нього стягнуті аліменти на утримання дітей та оспорюючи підстави для його видачі, не дотримався порядку, визначеного ч.ч. 7-8 ст. 170 ЦПК України щодо перегляду такого судового рішення.

Крім того, боржник не скористався своїм правом звернення з позовом до стягувача про зменшення розміру аліментів або припинення стягнення аліментів або ж звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Таким чином, встановивши відсутність обставин, які суттєво впливають на прийняте судом рішення, виходячи з того, що жодна обставина, на яку посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною, а наведені заявником обставини не звільняють його від обов`язку, як батька утримувати дітей, а також те, що розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити, а вищевказаний судовий наказ залишити в силі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 181, 183 СК України, ст.ст. 19, 161, 170, 171, 258-260, 354, 423, 429 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у формі судового наказу Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Судовий наказ від 11 листопада 2024 року, виданий Дубровицьким районним судом Рівненської області у справі №949/2102/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття та судового збору на користь держави у сумі 302,80 гривень - залишити в силі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.