Справа № 307/3026/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2024 року у складі судді Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 02 лютого 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданого повторно 02.10.1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Тячівської РДА Закарпатської області, актовий запис від 02.02.1991 року №10. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересах. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Позов зумовлений тим, що між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо розлучення.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_2 просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2024 року заявлений позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що подружжя проживає окремо, оскільки в дійсності вони проживають разом в Чеській Республіці. Про подання позову позивачем дізналась випадково, так як по місцю реєстрації не проживає. Судом належним чином не встановлено фактичні обставини справи та прийнято доводи позивача без належних, достатніх та допустимих доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла до суду заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Справа на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивач заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 лютого 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданого повторно 02.10.1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Тячівської РДА Закарпатської області, актовий запис від 02.02.1991 року №10.

Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають.

Сторони припинили шлюбні відносини. При цьому, між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо розірвання шлюбу.

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у даній справі, разом з копією позовної заяви та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.17).

За поданим клопотанням в суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_4 був ознайомленим з матеріалами справи (а.с.19).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2023 року судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя Ботизі у відповідності до ст. 111 СК України шляхом надання шестимісячного строку для примирення (а.с.29).

Однак сторони не примирилися. Позивач заперечував щодо примирення та просив задовольнити заявлений позов про розірвання шлюбу, що підтверджується поданими ним заявами (а.с.18, 26, 36).

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно дост.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає перебувати в шлюбі з відповідачкою, тобто на даний час не існує його вільної згоди на шлюб, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Сімейним Кодексом України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами не припинилися і вони з чоловіком проживають разом, як подружжя, не може братися до уваги колегією суддів, оскільки такі твердження є голослівними та нічим не підтвердженими.

В суді першої інстанції у своїх заявах позивач висловив позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити інтересам позивача, та просив не надавати строку для примирення.

В суді апеляційної інстанції у відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача також висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема, вказує на те, що примирення подружжя за весь цей час не відбулося.

Отже, в даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач не заявляв клопотань про відмову від позову, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачкою. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не була обізнана про розгляд справи не заслуговує на увагу, оскільки судові повістки відповідачу (апелянту) направлялися за місцем її реєстрації. При цьому, за поданим клопотанням в суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_4 ознайомлювався з матеріалами справи, і знав про наявність даного спору.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді: