Справа № 303/48/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Гусонька З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2023 року (головуючий суддя Полянчук Б.І.) у справі №303/48/23 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ "Закарпатгаз" та ОСОБА_1 укладено Типовий договір розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є акт на пуск газу №796 від 03.12.2015, акт на встановлення лічильника газу після повірки від 15.02.2017, акт обстеження системи газопостачання (фізичної особи) №2384 від 25.08.2022, свідоцтво про право власносі на нерухоме майно від 28.12.2009 та споживання газу за адресою: АДРЕСА_1 , що також додатково підтверджено зміною показників лічильника в сторону збільшення та вбачається з фінансового стану абонента.

Стверджував, що АТ "Закарпатгаз" свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з розподілу природного газу. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив вартість розподіленого об`єму природного газу, внаслідок чого за період січень 2020 року жовтень 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 12226,36 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2023 року позов АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 12 226,36 грн та 2481,00 грн судового збору.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023 головуючим суддею було визначено суддю Кондора Р.Ю.

Ухвалою апеляційного суду від 11.09.2023 провадження у справі відкрито, а ухвалою цього ж суду від 11.10.2023 справу призначено до розгляду.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 09.01.2024 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючої (судді-доповідача) Куштан Б.П., суддів Фазикош Г.В., Мацунича М.В.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 колегією суддів у складі головуючого (судді-доповідача) Куштана Б.П., суддів Фазикош Г.В., Мацунича М.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 06.06.2024 о 13 год. 30 хв.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючої (судді-доповідача) Кожух О.А., суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.04.2024 колегією суддів у складі головуючого (судді-доповідача) Кожух О.А., суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 16.05.2024 о 14 год. 00 хв.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

На рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз».

Узагальнені доводи апеляційної скарги: позивачем не надано до суду доказів щодо наявності у нього ліцензії на здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу, оскільки у наданій ним Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань такі відомості відсутні, а Витяг з ліцензійного реєстру ним надано не було; апелянт визнає, що він є стороною публічного договору з розподілу газу, що підтверджувалося його представником під час розгляду справи у суді першої інстанції, водночас звертає увагу, що у позовній заяві не вказано правових підстав нарахування спірної заборгованості; зазначає, що Постанови НКРЕКП №3021 від 24.12.2019, №1159 від 24.06.2020, №2770 від 30.12.2020, №124 від 30.01.2021 та №2748 від 22.12.2021 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз» не зареєстровані у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України та Указу Президента №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», а тому, на думку апелянта, вони не набрали чинності; Мукачівська міська рада 04.04.2017 прийняла рішення «Про повернення газових мереж територіальній громаді м. Мукачево», у зв`язку з чим позивачем не надано доказів законності користування газовими мережами у межах м. Мукачево; позивачем не було підтверджено допустимими доказами, що ОСОБА_4 є головою Товариства та має повноваження видавати довіреності, зокрема підписанту адвокату Кривці М.В., а інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є допустимим доказом на підтвердження відповідних обставин.

Аналогічні доводи наводились відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, позицію відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У пункті 1 частини другої цієї статті Закону № 2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 глави 2 розділу 1 Кодексу ГРМ, однією з основних функцій Оператора ГРМ є забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з ГТС та з інших джерел (від ГДП та ВБМ, підключених до ГРМ, та від суміжних ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів.

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

За змістом пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 3 вказаної Глави визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується відповіддю на запит суду Центру надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради від 12.01.2023 №155/01-32/356/42-23 (а.с.35).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2009 вбачається, що житловий будинок за наведеною вище адресою належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.18).

За цією ж адресою ОСОБА_1 як абоненту відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , присвоєно ЕІС-код №56ХМ13В10784003G, що стверджується даними про фінансовий стан споживача з відомостями щодо фактичного обсягу споживання природного газу за період із січня 2020 року до жовтня 2022 року (а.с.22).

Крім цього, відповідно до фінансового стану абонента за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається факт зміни показників лічильника об`єму споживання природного газу за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року в бік його збільшення. Зокрема показники лічильника в січні 2020 року становили показник 8720,00 куб. м. при тому, що у жовтні 2022 року цей показник становив 13330,25 куб. м. Таким чином у заначений період за вказаним об`єктом в загальному було спожито 4610,25 куб. м. природного газу (а.с.22).

Факт приєднання апелянта до умов Типового договору розподілу природного газу не заперечується відповідачем та підтверджується актом на пуск газу №796 від 03.12.2015 (а.с.15), актом на встановлення лічильника газу після повірки від 15.02.2017 (а.с.16), актом обстеження системи газопостачання (фізичної особи) №2384 від 25.08.2022 (а.с.17), свідоцтвом про право власносі на нерухоме майно від 28.12.2009 (а.с.18), а також документально підтвердженим споживанням природного газу, що підтверджено фінансовим станом абонента.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги апелянт погоджується з вказаним висновком суду та не заперечує, що є стороною договору з розподілу природного газу (а.с. 127). Апелянт не заперечує і факту споживання ним природного газу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до наданого АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» фінансового стану абонента ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 встановлено, що вартість наданих послуг з розподілу природного газу за період з січня 2020 року до жовтня 2022 року становила 12226,36 грн (а.с.22).

Згідно із наданого АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» розрахунку заборгованості за надання послуги з розподілу природного газу по абонентському рахунку ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) сума заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року до жовтня 2022 року становить 12226,36 грн.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та тарифів, установлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, у відповідача утворилася перед АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» заборгованість у визначеному позивачем розмірі - 12226,36 грн.

Та обставина, що майно підвідної газові мережі (вуличні газопроводи, споруди ГРШ, ШРП, КСС) згідно рішення Мукачівської міської ради від 04.04.2017 передано на позабалансовий облік управління міського господарства Мукачівської міської ради (процедура передачі яких не завершена) (а.с.92) не спростовує того факту, що ОСОБА_1 є користувачем послуг, які надає АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» з розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження до домоволодіння відповідача як споживача природного газу.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Постанови НКРЕКП №3021 від 24.12.2019, №1159 від 24.06.2020, №2770 від 30.12.2020, №124 від 30.01.2021 та №2748 від 22.12.2021 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз» не зареєстровані у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України та Указу Президента №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», а тому вони не набрали чинності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 117 Конституції України визначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація нормативно-правових актів в Україні наразі унормована Указом Президента України від 03.10.92 № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 №731, Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженим наказом Мін`юсту України від 12.04.2005 №34/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 12.04.2005 за №381/10661) (зі змінами), які передбачають, зокрема, що на державну реєстрацію не подаються акти спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм (п. п. "д" п. 5 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 №731).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закону) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1,3 ч. 2 ст. 3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Відповідно до ч.6 ст. 14 Закону рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Відповідно до ч. 9 ст. 14 Закону рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановами від 24.12.2019 №3021, від 24.06.2020 №1159, від 30.12.2020 №2770, від 30.01.2021 №124, від 22.12.2021 №2748 НКРЕКП встановлювала та змінювала тарифи на послуги, які надає АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" " із розподілу природного газу. Ці постанови не є нормативно-правовими актами в розумінні наведеного вище законодавства, які б підлягали державній реєстрації Міністерством юстиції України. Інші ж питання взаємовідносин сторін щодо їх суті та змісту регулювалися законами, прийнятими відповідно до них нормативними актами, зареєстрованими належним чином, а також договором розподілу природного газу.

Таким чином, доводи апелянта щодо необхідності державної рестрації вказаних постанов Міністерством юстиції України є безпідставними.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо нечинності вищеперерахованих Постанов НКРЕКП з посиланням на те, що такі не були доведені до відома населення шляхом їх офіційного опублікування державними друкованими засобами масової інформації та офіційними друкованими виданнями, оскільки відповідно до наведених вище положень ч.7 ст.14 Закону факт оприлюднення на сайті регулятора постанови щодо встановлення тарифу на послугу свідчить про набрання нею чинності та обов`язковості її виконання відповідними суб`єктами господарювання.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта щодо недоведеності позивачем наявності у нього ліцензії на здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу, оскільки такі спростовуються Постановою НКРЕКП від 29.06.2017 №843 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 18.06.2019 №1093), якою ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області в зоні розташування газорозподільної системи надано АТ «Закарпатгаз».

Доводи апеляційної скарги про те, що голова правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» Шатило В.М. не уповноважений був видавати адвокату Кривці М.М. довіреність на представлення від імені товариства інтересів у судах та що інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є допустимим доказом на підтвердження юридичної особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявна у матеріалах справи інформація про юридичну особу, її керівника (а.с.24) є належним доказом і це також узгоджується зі загальнодоступною інформацією на сайті opendatabot.ua, згідно якої вбачається, що на час видачі вказаної довіреності директором АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» був ОСОБА_4 , який мав право вчиняти дії від імені цієї юридичної особи, в тому числі підписувати договори тощо.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права колегія суддів не встановила. Доводи апеляційної скарги, зокрема, що судом було ухвалено долучити до матеріалів справи пояснення від 30.03.2023, проте такі в матеріалах справи відсутні, не відповідають дійсності. Так, «пояснення надані у судовому засідані 30.03.2023», які були долучені до апеляційної скарги, містяться в матеріалах справи на а.с. 94-98, перед протоколом судового засідання, яке відбулось 30.03.2023 (а.с.99-101). .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2024 року.

Головуюча:

Судді: