КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7510/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року в частині судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору у складі судді Якимець О.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ТОВ «Фінпром Маркет» уякому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10447 вчинений 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва 24 лютого 2021, зареєстрований за № 10447 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінпром Маркет» в дохід держави судовий збір, у сумі 1 395 грн 68 коп та на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Цокало Т.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року в частині вирішення вимог про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору на користь держави та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 усі понесені нею судові витрати, які підлягають відшкодуванню в повному обсязі, а саме: 9 500 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 858 грн 88 коп - сплата судового збору за подання позову немайнового характеру, 536 грн 80 коп - сплата судового збору за подання позову немайнового характеру. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 24 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 , як клієнтом з однієї сторони та Цокало Т.М. , як адвокатом, з іншої сторони, було укладено договір №803.

Вказує, що відповідно до п. 3.1. договору, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Згідно із п. 3.2. договору, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором про надання правничої допомоги, детальним описом робіт (наданих послуг) або додатковою угодою до даного договору.

Посилається на те, щоадвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Звертає увагу суду на те, що представник позивача - адвокат Цокало Т.М., надала достатні та допустимі докази щодо надання професійної правничої (правової) допомоги разом із позовною заявою, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги договору №803 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2023 року; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 12 грудня 2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №803 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2023 pоку, квитанцію №803 від 27 листопада 2023 pоку, детальний опис робіт (наданих послуг) від 12 грудня 2023 року.

Крім того зазначає, що суд не може за власного ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони, такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №755/9215/15- ц від 19 лютого 2020 року.

Вказано, що сторона відповідача, ТОВ «Фінпром Маркет» не надавала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, що підтверджує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо зменшення судом за власною ініціативою витрат на професійну правничу допомогу без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Вважає, що сторона позивача надала достатньо доказів, які передбачені законодавством щодо понесених судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Установлено, що предметом розгляду по справі є апеляційна скарга на рішення суду в частині вирішення питання про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині вирішення питання судових витрат, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стягуючи з відповідача судовий збір в дохід держави, районний суд керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.

Між тим, з таким висновком колегія суддів не погоджується, остільки районним судом неправильно витлумачено зміст вимог зазначеної норми права.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, що передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Встановлено, що за подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплачено в дохід держави судовий збір у сумі 858 грн 88 коп (а.с. 34).

Зі справи убачається, що позов задоволено в повному обсязі. Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва 24 лютого 2021, зареєстрований за № 10447 таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин,районний суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір в дохід держави, тоді як у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути компенсовано позивачці, яка понесла такі витрати.

Крім того, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року задоволено подану по справі ОСОБА_3 заяву про забезпечення позову, оплачену судовим збором, у сумі 536 грн 80 коп (а.с. 59).

Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову включається до складу судових витрат й за наслідками розгляду справи підлягав стягненню з відповідача на користь позивачки, а не в дохід держави, як це зробив районний суд.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну справничу допомогу варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Цокало Т.М., який подав позовну заяву та заяву про забезпечення позову, що підтверджується укладеним між договором про надання правової допомоги № 903 від 24.10.2023.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар. Порядок обчислення гонорару, сплати, визначається цим договором та додатковою угодою до договору.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до договору № 803 надано наступні правничі послуги: надання усної консультації - 1 500 грн підготовка та написання позовної заяви - 6 000 грн підготовка та написання заяви про забезпечення позову - 2 000 грн, а всього на суму 9 500 грн.

Оплата позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджено квитанцією від 27.11.2023 № 803.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, на яку посилається адвокат Цокало Т.М. в інтересах ОСОБА_1 , вказано, що «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Урозумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Фінпром Маркет» не зверталося до суду із клопотанням про зменшення витрат, понесених позивачкою у зв`язку з оплатою правничої допомоги адвоката, а тому районний суд зробив помилковий висновок в частині оцінки співмірності цих витрат з власної ініціативи та зменшив розмір таких витрат до 2 000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав щодо зменшення заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ТОВ «Фінпром Маркет» з 9 500 грн до 2000 грн.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в загального розміру 1 395 грн 68 коп (536,8+858,88) та витрат на професійну правничу допомогу, в сумі 9 500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року в частині судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту:

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (, адреса місцезнаходження юридичної особи: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9-А, офіс 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 395 грн 68 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 500 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: