Справа № 314/4221/21
Провадження № 2/314/182/2024
09.05.2024 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Свідунович Н.М.,
секретар судового засідання Печонкіна В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/4221/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі договору дарування від 31.08.1962, реєстраційний номер 6385, посвідченого державним нотаріусом Третьої міської державної нотаріальної контори Кожевніковою Л.А., зареєстрований в ЗМБТІ 10.09.1962, ОСОБА_4 належав об`єкт незавершеного будівництва в кварталі АДРЕСА_1 ).
За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 30.01.1986 в.о. державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Вдовенком А.М., яким заповів належний йому будинок, розташований в АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
ОСОБА_5 прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом вступу у володіння і управління майном, а саме будинком АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті були діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину у порядку, встановленому ст. 1268 ЦК України, однак не оформили спадкових прав у встановленому законом порядку, свідоцтва про право на спадщину не отримували.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.
У встановлений законом строквона звернулась до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини. В подальшому вона звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо будинку АДРЕСА_2 , однак нотаріус у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказаний будинок, відмовила у оформленні спадщини, видавши їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2020.
На підставі викладеного, позивач просить визнати за малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 18.10.2021 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.01.2022 задоволено клопотання позивача та витребувано від Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області належним чином завірену копію спадкової справи № 234/2020, заведеної після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
01.02.2022 на адресу суду від Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 234/2020, заведена після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також повідомлення про відсутність спадкової справи, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 разом з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину).
Ухвалою суду від 30.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 27.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.03.2023 ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.10.2022 у вказаній справі скасовано. справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 13.09.2023 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.
У судове засідання представник позивача не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, підтримала позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Шевченкове Вільнянського району Запорізької області помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12.02.2020 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.
Заповітів ОСОБА_6 не залишив, тому спадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватися за законом.
У встановлений законом 6-місячний строк до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась позивач ОСОБА_1 , що підтверджується її відповідною заявою у фотокопії спадкової справи № 234/2020, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Інших спадкоємців протягом встановленого законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також на час розгляду справи встановлено не було.
В подальшому ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо належного померлому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , однак постановою від 21.11.2020 за № 1744/02-31 державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказане майно .
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 31.08.1962, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької міської державної нотаріальної контори Запорізької області Кожевніковою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 6384, об`єкт незавершеного будівництва в кварталі АДРЕСА_1 ) належав ОСОБА_4 . Вказаний договір зареєстрований у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 10.09.1962, а ОСОБА_4 взятий на облік ЗМБТІ як забудовник.
12.02.1987 проведено технічну інвентаризацію вказаного об`єкта нерухомості, за результатами якого складено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, згідно з яким за вказаною адресою станом на 12.02.1987 розташовані: житловий будинок літ. А, гараж літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, літня кухня літ. Д, вбиральня літ. Ж, погріб з шийкою літ. З, душ літ. Е, паркан № 1. паркан № 2, замощенні І.
Листом від 16.09.2020 № 7312, Товариство з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації повідомило, що у матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні документи, які б свідчили про проведення реєстрації права власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Таким чином, ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 , право власності на який він не оформив у встановленому законом порядку.
За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 30.01.1986 в.о. державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Вдовенком А.М., зареєстрований в реєстрі за № 112, яким заповів належний йому будинок, розташований в АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер в м. Вільнянськ Запорізької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 18.02.1986 Вільнянським РАЦС Запорізької області.
Цивільний кодекс України, який набрав чинності 01.01.2004, у книзі шостій "Спадкове право" містить норми, які врегульовують правовідносини, що виникають у зв`язку із спадкуванням.
У пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 спадкові відносини були врегульовані відповідними норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 560 ЦК УРСР (1963 року) є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР (1963 року) його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини.
Так, згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі № 369/6884/18, зазначені в ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) дає підстави для висновку, що діями, які свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном; подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строку для прийняття спадщини.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Як зазначено в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994, якадіяла на час відкриття спадщини, фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином, він прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом вступу у володіння і управління майном, а саме будинком АДРЕСА_2 , однакправо власності на спірний будинок він не оформив у встановленому законом порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер в м. Запоріжжя, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 29.08.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Спадкоємцями першої черги після смерті 27.06.2017 ОСОБА_5 були діти спадкодавця: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68241312 від 25.01.2022 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась.
Разом з тим, за положеннями ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 12.12.2023, станом на 27.06.2017 за адресою: АДРЕСА_2 , окрім померлого ОСОБА_5 також були зареєстровані діти спадкодавця: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
За положеннями ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.
Таким чином, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_5 у порядку, встановленому ст. 1268 ЦК України, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у рівних частках, тобто по 1/2, однак не оформили спадкових прав у встановленому законом порядку, свідоцтва про право на спадщину не отримували.
Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини свого малолітнього сина у регламентованому порядку.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").
Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, знаходить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою та об`єктивно доказують факт прийняття ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже, позов ОСОБА_1 , поданий в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, які починають відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Наталія Миколаївна Свідунович