Справа № 362/4725/23
Провадження № 2/362/789/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2024 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що внаслідок ДПТ власнику забезпеченого транспортного засобу було завдано майнову шкоду в сумі 49 583 гривні 82 копійки.

Також, позивач зазначив, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ним було сплачено на користь потерплої особи суму страхового відшкодування у вказаному розмірі.

Надалі, страховиком особи винної в ДТП було виплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 28 017 гривень 41 копійка.

Оскільки постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку суброгації різницю невідшкодованої суми матеріальної шкоди в розмірі 21 566 гривень 41 копійка (а.с. 45 - 47).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що судове повідомлення разом із копію ухвали про відкриття провадження та копією позову із додатками надіслані відповідачу за адресою реєстрації місця його проживання повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений належним чином про розгляд справи (а.с. 57, 60, 62).

Оскільки відповідач, який повідомлений про розгляд справи у визначеному порядку, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

17.03.2017 року між ПрАТ «Страхова група «Тас» і ТОВ «УЛФ фінанс» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК/21, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням також і транспортним засобом марки «Renault» модель «Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 14 - 19, 20 - 25).

За змістом постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва Зелінської М.Б. від 01.10.2020 року по справі № 760/17391/20, яка набрала законної сили, встановлено, що 31 липня 2020 року о 08 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33022», державний номер НОМЕР_2 по вулиці Олекси Тихого 2 в місті Києві, не врахував дорожньої обстановки та, при зміні напрямку руху допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП; відповідача визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху та у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 33 - 34).

Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» за діючим на дату ДТП полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 143203792 (а.с. 29).

Із заявою від 12.08.2020 року про настання події звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи, на підставі чого було складено страховий акт № 21975/01/920 від 29.09.2020 року та розрахований розмір страхового відшкодування в сумі 49 583 гривні 82 копійки (а.с. 10, 11, 27 - 28).

Відповідно до платіжної інструкції № 127905 від 01 жовтня 2020 року, позивач сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 49 583 гривні 82 копійки (а.с. 31).

Також, із призначення платежу вказаному в платіжному дорученні № ЗР124364 від 03 грудня 2020 року: «згідно претензії № 02831/9220 від 19.11.2020 року» вбачається, що страховик відповідача виплатив на користь позивача грошові кошти в сумі 28 017 гривень 41 копійка (а.с. 32).

У зв`язку із цим, позивач вважає, що відповідач, як особа винна в ДТП зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 21 566 гривень 41 копійка.

Вирішуючи дану справу по суті, суд насамперед враховує роз`яснення, що викладені в правових позиціях постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань:

Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Тобто, у даній справі вимога позивача (страховика потерпілого) до відповідача (завдавача шкоди) не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Натомість, під час розгляду справи, судом не встановлено передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у здійсненні ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» (страховиком винної особи) страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь страховика потерпілої особи.

Як наслідок, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв`язку із цим, суд вважає, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Крім того, суду не надано відомості про розмір ліміту страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування № 143203792.

Тобто, всупереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено факт перевищення ліміту відповідальності страховика винної особи.

Воднораз, представником позивача не було заявлено клопотань про витребування відповідних доказів.

Отже, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано будь-яких письмових доказів того, що розмір страхового відшкодування страховиком відповідача складає саме 28 017 гривень 41 копійка і останній не зобов`язаний (а саме відповідач зобов`язаний) відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 21 566 гривень 41 копійка.

Під час розгляду справи учасниками справи не надано суду відомостей відносно того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в сумі 49 583 гривні 82 копійки.

Судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкодили учасникам процесу надати суду такі докази для вирішення справи по суті.

При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Зокрема, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які об`єктивно перешкодили чи унеможливили стороні позивача надати відповідні письмові доказів того, що ліміт страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування № 143203792 дійсно складає саме 28 017 гривень 41 копійка.

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що саме відповідач зобов`язаний відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 21 566 гривень 41 копійка.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обов`язок відповідача відшкодувати решту виплаченої потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 21 566 гривень 41 копійка.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

При цьому, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 48).

На підставі викладеного, керуючись статтями 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 09 травня 2024 року.