Дата документу 07.06.2024
Справа № 501/4804/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Сафоніков А.П.,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 16.11.2023 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі відповідач) (третя особа: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі до 01.02.2016, відповідач є батьком їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з моменту народження є інвалідом та потребує постійної сторонньої допомоги, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивач стверджує в позові, що відповідач після розірвання шлюбу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться вихованням та станом здоров`я сина, не забезпечує та не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а з 2018 року жодного разу не приїхав до сина та не поцікавився його станом здоров`я, жодного разу не навідав дитину в лікарні, де позивач перебувала з сином, тобто свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Однак, відповідач аліменти сплачує не регулярно та не у повному обсязі, і на час звернення до суду виникла заборгованість у розмірі 129 425,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 06.11.2023.

Враховуючи тяжкість захворювання та вік дитини, визначеного судом розміру аліментів, а на цей час це 3 517,25 грн. на місяць, не вистачає на елементарні потреби дитини та грошей для забезпечення сина не вистачає.

Позивач стверджує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача поліпшився, тому що він офіційно працевлаштувався, це їй стало відомо від державного виконавця.

На відміну від відповідача матеріальний стан позивача суттєво погіршився, вона до тепер перебуває у декретній відпустці та отримує лише державну допомогу. Крім того, в неї відсутнє своє житло, позивач винаймає житло у сторонніх осіб, а тому грошей на утримання дитини не вистачає.

У зв`язку із цим позивач звернулася до суду з відповідним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2017 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2/5 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, тобто до 03.01.2031.

Представник відповідача надав відзив на позов (а.с.76-79), в якому заперечує проти задоволення позову, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надала до позовної заяви належних доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Після розлучення позивач та відповідач домовились, що син буде проживати з матір`ю, а батько буде надавати допомогу, сплачуючи аліменти. В подальшому в зв`язку з виникненням конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем, батько став рідше бачитися з дитиною, але ніколи про нього не забував, цікавився станом його здоров`я, відвідував у медичних закладах.

Заборгованість по сплаті аліментів у відповідача виникла не з його вини, а в зв`язку зі звільненням з роботи та неможливістю під час дії карантину та введення воєнного стану знайти належну роботу. Але коли відповідач офіційно працював, з його заробітку завжди утримувались аліменти на утримання дитини.

05.12.2023 заборгованість по сплаті аліментів повністю погашена в розмірі 129 425,82 грн., навіть є переплата.

Щодо збільшення розміру аліментів, відповідач посилається на те, що позивач, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів посилається на те, що у відповідача поліпшився матеріальний стан, не надаючи при цьому жодного доказу на це. Також не надано доказів, що позивач винаймає житло.

Крім того, представник відповідача вказує у відзиві, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно.

Разом з тим, у відповідача не має житла, і відповідно довідки від 01.02.2024 він перебуває на обліку в КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян».

Представник відповідача вважає, що заявлений позов ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав та збільшення розміру аліментів є безпідставним, таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Представником третьої особи надано висновок, в якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача ОСОБА_2 , батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнав, пояснив, що відповідач бажає брати участь у вихованні дитини, що колишня дружина створює перешкоди йому в побаченні з дитиною, матеріальну допомогу на утримання дитини надає по мірі можливостей. Наразі, він має роботу, має наміри забезпечувати утримання дитини, бажання спілкуватися з дитиною.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи від 16.11.2023 матеріали позову розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.33).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2023 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.38-39).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.04.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.119).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу до 01.02.2016, який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18.01.2016 (а.с.20).

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.9) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Дитина з моменту народження є інвалідом (а.с.8), періодично проходить лікування в медичних закладах, потребує стороннього догляду, що підтверджується копіями медичних довідок, виписок з амбулаторної картки (а.с.10-17).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Однак, відповідач аліменти сплачує не регулярно та не у повному обсязі, і на час звернення до суду виникла заборгованість у розмірі 129 425,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 06.11.2023.

05.12.2023 заборгованість по сплаті аліментів (а.с.23) повністю погашена в розмірі 129 425,82 грн. та є переплата (а.с.81, 82-83), що не заперечувалось позивачем.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно.

Відповідно довідки від 13.04.2024 ОСОБА_2 перебуває на обліку в КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян» (а.с.91).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.109-109 зв.), доцільно доцільне позбавлення відповідача ОСОБА_2 , батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

V. Оцінка Суду.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів сина шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача) ОСОБА_2 , враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до виховання дитини і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відносно наданого органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина, суд керується наступним.

Відповідно до ч.ч.4 - 6 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні батьків з дітьми, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Отже, суд відзначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Суд бере до уваги обставини, які встановлені судом в ході судового розгляду справи, демонстрацію відповідачем Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, небажання позбавлення його батьківських прав стосовно своєї дитини і в такій ситуації держава має можливість посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків.

Беручи до уваги всі наведені вище обставини, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, відмовляючи у позові в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд керується наступним.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментіву разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Позивачем не доведено, що з моменту ухвалення рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2017 про сплату аліментів на дитину змінився матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивачки, відповідача чи їхньго сина, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Суд звертає увагу, що матеріальний стан відповідача навпаки погіршився, а саме:

- відповідно довідки від 13.04.2024 ОСОБА_2 перебуває на обліку в КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян» (а.с.91);

- з липня 2023 року не працює, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.93-94);

- має обов`язок щодо утримання двох непрацездатних батьків, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.84), копіями пенсійних посвідчень батьків (а.а.87-88).

Отже, доводи позивача щодо поліпшення матеріального стану відповідача не знаходять свого підтвердження.

Крім того, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно (а.с.94-96).

Вказане свідчить про поліпшення матеріального стану позивача.

Також позивачем не надано доказів, що вона винаймає житло.

Суд враховує, що в силу ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки щодо утримання дітей. Тому, з урахуванням відсутності доказів про зміну майнового стану відповідача, на думку суду, наразі є достатнім розміром аліментів, які відповідач в силу не доведення покращення майнового стану з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів, має можливість сплачувати.

Крім того підставами позову, як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень позивача, наданих безпосередньо в судовому засіданні, слугують такі обставини, як забезпечення соціально-побутових потреб розвитку дитини та сторін, консультації лікарів, які, на твердження позивачки, тягнуть на збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

Суд звертає увагу на положення ч.1 ст.185 СК України, де зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Судом проведено аналіз підстав пред`явленого позову про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які за своєю природою є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, які визначені ст.185 СК України.

Разом з тим позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження обставин, визначених Сімейним кодексом України, які є підставою для збільшення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи що, інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачкою не наведено, а також недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивачки, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та за відсутності підстав для збільшення розміру аліментів, суд вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів немає, а тому приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.158, 159, 164 СК України, ст.ст.8, 12 Конвенції про захист прав і свобод людини і основоположних свобод, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2024.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко