Справа № 203/572/24
Провадження № 2/0203/685/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, визнання права іпотекодержателя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що 09.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (після зміни найменування ПАТ КБ «Приватбанк», в подальшому АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNDVGB00000447, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 59200 доларів США, на строк до 09.11.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 09.11.2007 року було укладено договір іпотеки №DNDVGB00000447, за яким в іпотеку було передано майнові права на отримання у власність згідно договору №К-26-Ц від 08.08.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , де ТОВ БКФ «Місія» забудовник нерухомого майна місця у гаражі, будівельний номер за проектом 26-ц, довжиною 6,4 м, шириною 4,29 м, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 . Також умовами договору іпотеку було передбачено, що після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності та після завершення будівництва залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору. 09.11.2007 року на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження №6001719.

В зв`язку із невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2023 року у справі №203/4117/22, з ОСОБА_2 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 27771,22 долари США. На виконання вказаного рішення судом 08.11.2023 року було видано виконавчий лист та постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 01.12.2023 року було відкрито виконавче провадження №734791767, а також винесено постанову про арешт майна боржника.

24.10.2008 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 набула право власності на паркувальне місце поз. АДРЕСА_2 . 30.08.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного паркувального місця, а 30.08.2023 року договір іпотеки, відповідно до умов якого паркувальне місце ОСОБА_3 передано в іпотеку ОСОБА_2 30.08.2023 року іпотеку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за №51547503.

Також позивач зазначив, що ОСОБА_2 допустила порушення своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у банку виникло до неї право вимоги. Стягнутої за рішенням суду суми заборгованості достатньо для звернення стягнення на предмет іпотеки. Незважаючи на наявну заборгованість за кредитним договором та на умови договору іпотеки, якими передбачено, що після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки, ОСОБА_2 відчужила предмет іпотеки на користь свого сина ОСОБА_3 , який передав майно в іпотеку ОСОБА_2 . При цьому, за цим договором забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 щодо повернення позики в сумі 50000 грн., тобто в сумі, що є значно меншою за реальну вартість нерухомого майна. Укладений правочин убезпечить нерухоме майно від звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов`язань за кредитним договором, відчуження предмету іпотеки без згоди банку на користь свого близького родича сина, з подальший укладенням між ними договору іпотеки, з метою уникнення звернення стягнення, що є свідченням недобросовісності їх дій, позивач просив визнати недійсними договір купівлі-продажу та договір іпотеки від 30.08.2023 року, а також визнати за банком право іпотекодержателя з 24.10.2008 року на паркувальне місце АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Також ухвалою від 02.02.2024 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою суду від 08.08.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були обізнані про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, отримували судові повістки, що направлялись за допомогою смс-повідомлень. Представник відповідача ОСОБА_3 ознайомлювався з матеріалами справи, приймав участь у підготовчому судовому засіданні 07.03.2024 року. В подальшому в призначені судові засідання відповідачі не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, явку своїх представників не забезпечили, відзиву на позов не надали.

Третя особа до суду також не з`являлась, про причини неявки не повідомляла, пояснень по суті справи не надала.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, неодноразову неявку відповідачів та третьої особи, достатності наданого їм часу для подачі заяв по суті справи та вчинення інших процесуальних дій, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності останніх, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (після зміни найменування ПАТ КБ «Приватбанк», в подальшому АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNDVGB00000447, відповідно до умов п.7.1 якого останній було видано кредит в сумі 59200 доларів США, на строк до 09.11.2027 року, на споживчі цілі, а саме: на оплату по договору про участь у Фонді фінансування будівництва.

Пунктом 7.3 кредитного договору було передбачено, що забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає, окрім іншого, договір іпотеки об`єкту інвестування, який стане власністю позичальника в майбутньому.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №DNDVGB00000447, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №2350, відповідно до умов п.38.3 якого ОСОБА_2 в іпотеку банку було передано майнові права на отримання у власність, згідно договору №К-26-Ц від 08.08.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , де ТОВ БКФ «Місія» - забудовник, нерухомого майна, будівництво якого не завершено, а саме: місця у гаражі, будівельний номер за проектом 26-Ц, довжиною 6,4 м, шириною 4,29 м, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 .

Також умовами п.38.3 договору іпотеку було передбачено, що після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.

Пунктом 28 договору іпотеки було передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

09.11.2007 року на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом було зареєстровано відповідне обтяження за №6001719.

В зв`язку із невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2023 року у справі №203/4117/22, з ОСОБА_2 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNDVGB00000447 від 09.11.2007 року в розмірі 27771,22 долари США.

На виконання вказаного рішення судом 08.11.2023 року було видано виконавчий лист, який банком пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В., постановами якого від 01.12.2023 року було відкрито виконавче провадження №734791767, а також накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Також з матеріалів справи вбачається, що 24.10.2008 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому №206 від 14.02.2008 року, ОСОБА_2 набула право власності на паркувальне місце поз. АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 28.10.2008 року за №25179498.

30.08.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного паркувального місця та в цей же день договір іпотеки, відповідно до умов якого паркувальне місце ОСОБА_3 передано в іпотеку ОСОБА_2 .

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за реєстровими номерами 828 та 830, відповідно.

Також 30.08.2023 року приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки від 30.08.2023 року зареєстровано іпотеку (номер запису 515447503) та обтяження у вигляді обтяження на паркувальне місце поз.№26 у приміщенні 105 в будинку АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 51547744).

Згідно термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про іпотеку (тут та далі в редакції на момент укладення договору іпотеки від 09.11.2007 року), зазначено, що:

-нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом;

-іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

-основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

-наступна іпотека - передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором;

-іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути

боржник або майновий поручитель;

-іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням;

-боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання;

-пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно;

-вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна;

-нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна.

Згідно ч.ч.1,2,5,6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами,

права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на

передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих

прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Частинами 1,2,4 та 2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» було встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Згідно ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право

задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що

обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно ст.13 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об`єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» - цей Закон встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Статтею 5 зазначеного вище Закону встановлено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Оцінка предмета іпотеки здійснюється за згодою сторін, якщо інше не передбачено іпотечним договором.

Кредитодавець може самостійно виконувати функції іпотекодержателя або доручити виконання цих функцій іншій особі.

Іпотечний договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість.

Обтяження іпотекою нерухомого майна підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку.

Після закінчення будівництва нерухомості іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість, та ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

У разі коли іпотечним договором передбачено накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, нотаріус накладає таку заборону одночасно з посвідченням договору іпотеки. Якщо предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, нотаріус за повідомленням іпотекодержателя накладає заборону на відчуження нерухомого майна.

Рішенням Конституційного Суду України від 14.07.2020 року №8-р/2020 у справі №3-67/2019(1457/19) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

[…] Отже, положення частини першої статті 23 Закону №898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 зроблено висновок, що:

-виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

-запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

-за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

-у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

-у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20), у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Крім того, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору №DNDVGB00000447 від 09.11.2007 року, ОСОБА_2 банком було видано кредит в сумі 59200 доларів США, з яких: 25000 доларів США на оплату по договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 08.08.2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №DNDVGB00000447, відповідно до умов п.38.3 якого ОСОБА_2 в іпотеку банку було передано майнові права на отримання у власність, згідно договору №К-26-Ц від 08.08.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , де ТОВ БКФ «Місія» - забудовник, нерухомого майна, будівництво якого не завершено, а саме: місця у гаражі, будівельний номер за проектом 26-Ц, довжиною 6,4 м, шириною 4,29 м, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 .

Також умовами п.38.3 договору іпотеку було передбачено, що після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.

09.11.2007 року на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом було зареєстровано відповідне обтяження за №6001719, як це передбачено ст.4 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент укладення договору.

При цьому, ст.4 Закону України «Про іпотеку», у відповідній редакції, не було передбачено державної реєстрації іпотеки, а тільки державну реєстрацію обтяження майна іпотекою.

З урахуванням зазначених обставин та наведених вище положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», а також положень п.38.3 договору іпотеки №DNDVGB00000447 від 09.11.2007 року, після завершення будівництва та видачі ОСОБА_2 24.10.2008 року свідоцтва про право власності на закінчений будівництвом об`єкт нерухомості за договором №К-26-Ц від 08.08.2007 року - паркувальне місце поз. АДРЕСА_2 , вказане нерухоме майно залишилось предметом іпотеки за зазначеним вище іпотечним договором.

В зв`язку з цим, а також враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20), вимоги позивача про визнання за ним відповідно до договору іпотеки №DNDVGB00000447 від 09.11.2007 року право іпотекодержателя з 24.10.2008 року на паркувальне місце №26 в приміщенні 105 у будинку АДРЕСА_1 , є належним способом захисту права та підлягають задоволенню.

В свою чергу, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20) не є належним способом захисту заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки від 30.08.2023 року, що були укладені між відповідачами. Тому, в задоволенні цих вимогу позивачу слід відмовити.

Вимога про визнання прав іпотекодержателя є вимогою майнового характеру. З урахуванням вартості предмету іпотеки, визначеної в договорі в сумі 252500 грн., а також подачу позову в електронній формі, судовий збір за вказану вимогу складає 3030 грн. (252500 : 100 х 1,5 :100 х 80).

Таким чином, у відповідності до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3030 грн., по 1515 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст.1,3,4,5,7,12,13,17,23,36 Закону України «Про іпотеку», ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» ст.ст.2-5,10-13,76-81,141,223,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, визнання права іпотекодержателя задовольнити частково.

Визнати за Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) відповідно до договору іпотеки №DNDVGB00000447 від 09 листопада 2007 року право іпотекодержателя з 24 жовтня 2008 року на паркувальне місце №26 в приміщенні 105 у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) судовий збір в сумі 1515 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) судовий збір в сумі 1515 грн.

В іншій частині понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак