Провадження №2/522/6936/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, пені, трьох відсотків штрафних санкцій та інфляційних витрат та звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, пені, трьох відсотків штрафних санкцій та інфляційних витрат та звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 05.02.2022 року у розмірі 21 400 доларів США; в рахунок погашення заборгованості за договором звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження - /з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шо належить відповідачеві на праві приватної власності; зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шо належить відповідачеві на праві приватної власності; здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 10 вересня 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 07 жовтня 2024 року.

З метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином Республіки Туреччини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Також, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи витребувано з Генерального консульства Турецької Республіки в м. Одеса відомості про те, чи дійсно станом на день надання відповіді громадянин Руспубліки Туреччини - ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки - типу Р, номер НОМЕР_3 , виданий 15 серпня 2019 року, дійсний до 15 жовтня 2023 року перебуває на території Турецької Республіки, а також відомості щодо зареєстрованого місця проживання/перебування Громадянина Турецької Республіки Конук ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ).

12 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь ДПС України на виконання ухвали суду від 10.09.2024 року.

У судове засідання, призначене на 07 жовтня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 18 листопада 2024 року.

У судове засідання, призначене на 18 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання вперше, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення відкласти розгляд справи на 17 грудня 2024 року.

Із відповіді ДПС України, що надійшла до суду 12 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 виїхав за межі території України 17.10.2023 року.

Оскільки, теперішнє місця перебування відповідача не відоме з огляду на те, що він перебуває за межами території нашої держави, з метою його належного повідомлення про дату, час та місце судового розгляду було створено оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.

17 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Калмикова Сергія Васильовича про розгляд справи без участі, у якій заявник просив здійснити розгляд справи за його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

У судове засідання, призначене на 17.12.2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників справ, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи на підставі доказів. Наявних в матеріалах справи.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

05 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошому суму у розмірі 11 263,00 Доларів США, що на момент укладання даного договору за офіційним курсом НБУ становить 319 640,00 гривень. За договором ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошову суму у строк до 04 лютого 2023 року шляхом сплати щомісячних платежів, визначених договором.

Також, 05 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля задля забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 05.02.2022 року. Предметом застави є т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_4 , який на період дії договору буде зберігатися за адресою: АДРЕСА_1 .

14 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дулик М.Б. на підставі договору застави від 04.02.2022 року було внесене обтяження на т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_5 , термін дії обтяження 14.02.2027 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна від 14.02.2022 року №78093216.

ОСОБА_1 звертався до Конука Кадіра Кюршата із претензією про повернення боргу, проте, станом на момент ухвалення рішення, будь-яких доказів виконання відповідачем зобов`язання за договором позики від 05.02.2022 року суду надано не було.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.

У постанові ВП ВС від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16-ц зазначено, частини другої статті 533 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Відповідач своєчасно не повернула банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем до суду не надходило.

Згідно копії наданого позивачем розрахунку, станом на у відповідача виникла заборгованість у яка складається з:

- сума основного боргу 11 263 Доларів США;

- розмір 3% річних 10 137 Доларів США.

Суд не погоджується із зазначеним розрахунком заборгованості з огляду на наступне.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3% від суми тіла кредиту за користування позикою у розмірі 10 137 Доларів США.

У позовній заяві позивач вказує на те, що відповідно до п.4.2. Договору позики, за користування позикою відповідач зобов`язується щомісячно сплачувати позивачеві 3% від сум тіла позики. Зазначене також вказане у письмових поясненнях позивача.

Проте, зі змісту договору не вбачається положень, які б встановлювати розмір відсотків за користування коштами, переданими відповідачеві. Навпаки, у п.2.2. Договору вказано, що за цим договором проценти не нараховуються та не сплачуються.

Тому, відсотки за користування коштами, переданими за договором позики нараховані в супереч договору позики від 05.02.2022 року, а тому, підстави для задоволення вимоги про стягнення відсотків за користування коштами відсутні.

За таких обставин, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за договором позики підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 основної суми боргу у розмірі 11 263 Долари США.

Як вже було встановлено судом, 05 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля задля забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 05.02.2022 року. Предметом застави є т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_4 , який на період дії договору буде зберігатися за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

14 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дулик М.Б. на підставі договору застави від 04.02.2022 року було внесене обтяження на т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_5 , термін дії обтяження 14.02.2027 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна від 14.02.2022 року №78093216.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У частині сьомій статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

З метою звернення стягнення на предмет застави обтяжувач (заставодержатель, стягувач) повинен неухильно дотримуватись порядку дій, передбаченого спеціальним для цього виду правовідносин Законом України «Про заставу».

Згідно із частинами першою, четвертою статті 23 Закону України «Про заставу» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об`єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Згідно з частинами першою - третьою статті 24 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про заставу» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Зі змісту копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрації змін) від 03.07.2024 року вбачається, що 03.07.2024 року приватним нотаріусом львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., було зареєстровано звернення стягнення у реєстраційному записі Державного реєстру обтяжень рухомого майна №29690643.

Враховуючи те, що будь-яких доказів виконання відповідачем зобов`язання за договором позики від 05.02.2022 року суду не надано, беручи до уваги той факт, що договір позики від 05.02.2022 року був забезпечений договором застави автомобіля від 05.02.2022 року, а позивачем вжито усіх дій, що передбачені законом України «Про заставу» для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У позовній заяві позивач просить зобов`язати Конук Кадіра Кюршата передати йому т/з BUICK, моделі REGAL, 2016 року випуску, д/н НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_5 на праві приватної власності.

Проте, у договорі застави автомобіля від 05.02.2022 року вказано, що на час дії договору застави, заставне майно буде зберігатися за адресою: м. Одеса, вул. Дігтярна, 22.

Проте, позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що спірний транспортний засіб не знаходиться за зазначеною адресою.

Більше того, питання про передачу позивачеві транспортного засобу буде вирішувати в порядку виконання рішення про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Лише у разі, якщо ОСОБА_1 буде позбавлений права користування зазначеним транспортним засобом, він може звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом зобов`язання відповідача передати йому спірний транспортний засіб.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині необґрунтовані та передчасні, а тому, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 06 квітня 2022 року між ОСОБА_5 , що діяв в інтересах ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги №21/С.

Згідно акту прийому здачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №21/С від 06.04.2022 року, виконавцем були надані наступні послуги:

- надання правової допомоги щодо підготовки та подання претензій, позовних заяв, письмових обґрунтувань, додаткових пояснень, відзивів та заперечень, адвокатських запитів, вартість яких склала 7 500,00 гривень;

- надання правової допомоги щодо участі у судових засіданнях суду першої та при необхідності апеляційної інстанції, у тому числі з урахуванням проїзду та видатків на відрядження, а вартість наданих послуг склала 7 500,00 гривень.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Щодо витрат, пов`язаних із підготовкою та поданням претензій, позовних заяв, письмових обґрунтувань, додаткових пояснень, відзивів та заперечень, адвокатських запитів суд зазначає наступне.

10 листопада 2022 року представник позивача адвокат Калмиков Сергій Васильович звернувся до ОСОБА_2 із претензією про повернення боргу. Зазначений документ не значний за обсягом та складається за своїм змістом з 1 аркуша, що на думку суду, не потребує значного проміжку часу для складання такої заяви, а тому, на думку суду, грошова сума за надання такої послуги, яка б відповідала критерію розумності, пропорційності та співмірності за надану послугу повинен становити 500,00 гривень.

Також, представником позивача була складена та подана до суду позовна заява, яка за своїм змістом незначна за обсягом та складається з 6 аркушів.

Зазначена категорія справ на думку суду не характеризується підвищеним рівнем складності.

Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним нормативним актом ЦК України, та фактично не регулюються будь-якими іншими нормативно-правовими актами, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.

При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.

На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що вартість послуги із складання та подання позовної заяви, яка б відповідала критерію співмірності, розумності та справедливості становить 3 500,00 гривень.

За таких обставин, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу який би був обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумності та справедливості становить 4 000,00 гривень.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 12 677,00 гривень.

Згідно виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України платіжної інструкції №0.0..1 від 18.01.2023 року, позивач сплатив в якості судового збору грошову суму у розмірі 12 405,00 гривень.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір заявлених позовних вимог 21 400 доларів США.

Розмір задоволених позовних вимог 11 263 Доларів США.

Питома вага 0,526 (11263/21400).

Розмір судового збору 6 525,03 гривень (12 405*0,526

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, грошова сума у розмірі 6 525,03 є сумою судового збору, що пропорційна задоволеним позовним та яка підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, пені, 3% штрафниз санкцій та інфляційних втрат та звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 заборгованість за договором позики від 05.02.2022 року у розмірі 11 263 (одинадцять тисяч двісті шістдесят три) Долари США .

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 05 лютого 2022 року звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме, транспортний засіб марки «BUICK», моделі «REGAL», 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 , на праві приватної власності.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , суму сплаченого судового збору пропорційну задоволеним позовним вимогам у розмірі 6 525 (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 03 (три) копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 17 грудня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

17.12.24