"09" травня 2024 р. Справа № 363/6424/23
09 травня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря Душиної Х.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, -
Адвокат Самойленко П.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 14.07.2020 року Вишгородським районним судом Київської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8 380 грн. 50 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп. 22.10.2020 року державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63378389 з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі вказаного рішення суду. 10.12.2021 року державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63378389 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2020 року. Однак, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З урахуванням зазначеного та посилаючись на положення статті 625 ЦПК України, вказав, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду 15.07.2020 року та до дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 09.12.2021 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 1 052 грн. 01 коп., а загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 15.07.2020 року по 09.12.2021 року складає 353 грн. 00 коп. На підставі викладеного звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 353 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 052 грн. 01 коп.; а також понесені витрати по сплаті судового в розмірі: 858 грн. 88 коп. та на правову допомогу в розмірі: 2 900 грн. 00 коп.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшло клопотання в якому просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2020 року позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8 380 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп.
Згідно частиною п`ятою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
22.10.2020 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63378389 з виконання виконавчого листа № 756/2125/19 виданий 17.08.2020 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 8 380, 50 грн.
10 грудня 2021 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63378389 з виконання виконавчого листа № 756/2125/19 виданий 17.08.2020 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 8 380, 50 грн., у зв`язку зі сплатою у повному обсязі основної суми боргу, виконавчого збору та витрати по виконавчому провадженню.
З долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що 3% річних за період з 15 липня 2020 року по 09 грудня 2021 року становить 353, 00 грн. сума інфляційних витрат за період з липня 2020 року по листопад 2021 року становить 1052,01 грн.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Згідно із частиною п`ятою цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за не виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2020 року у справі № 756/2125/19.
Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).
Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно із пунктом 5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Разом з тим, суд не погоджується з заявленим періодом стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.
Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, на який сторона у справі посилається як на доказ для доведення певних обставин.
Так, судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 07.07.2021 року у справі № 756/2125/19 апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2020 року залишено без змін.
Таким чином, з урахуванням положень частини другої статті 273 ЦПК України, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2020 року набрало законної сили 07.07.2021 року.
З матеріалів позовної заяви та долученого розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період з наступного дня винесення рішення суду, тобто з 15.07.2020 року та до дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, тобто до 09.12.2021 року
Однак, відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, виникнення зазначеного грошового зобов`язання обумовленого рішенням суду від 14.07.2020 року, яке, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 07.07.2021 року набрало законної сили саме з 07.07.2021 року, період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили.
Таким чином, суд дійшов висновку, що початком періоду розрахунку має бути дата набрання рішенням суду від 14.07.2020 року законної сили, тобто з 07.07.2021 року, а кінцем періоду розрахунку має бути виконання відповідачем рішення суду в повному обсязі, тобто 09.12.2021 року.
Доводи позивача про початок перебігу порушення відповідачем грошового зобов`язання з моменту постановлення судом рішення у справі №363/4911/18 є безпідставними.
Отже, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума інфляційних витрат у розмірі 236,70 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 107,45 грн., а позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 858,88 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2900, 00 грн., судом зазначається наступне.
Згідно положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до частини першої та пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 210, 38 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 710, 34 грн.
Керуючись статтями 11, 15, 16, 509, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 625, 626, 629 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76-89, 133, 137, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми інфляційних витрат у розмірі 236,70 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 107,45 грн., а всього стягнути 344 (триста сорок чотири) гривень 15 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 210 (двісті десять) гривень 38 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 710 (сімсот десять) гривень 34 копійки.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя І.Ю. Котлярова