ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5263/23

Провадження № 22-ц/4820/1133/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника заявниці адвоката Трубай І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/5263/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2024 року (суддя Карплюк О.І.) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасниці справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

03 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керницька І.Р., звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року у справі №686/5263/23 визнано за нею право власності на транспортний засіб марки «Сhevrolet Aveo SF69Y» 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . І стягнуто з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості транспортного засобу марки «Volkswagen Passat B 6» VIN-код НОМЕР_3 , 2009 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 у розмірі 234061 грн та 2340,62 судового збору.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації скасовано та ухвалено в цій частині вимог нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці у вартості часток у спільному майні подружжя у сумі 74563 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2390,93 грн.

І судом було видано виконавчі листи.

Заявниця вказує, що враховуючи наявність її грошових зобов`язань перед ОСОБА_2 в розмірі 2390,93 грн та наявність грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед заявницею в розмірі грошової компенсації в сумі 74563 грн та 2340,62 грн судового збору, 20.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 із заявою про наявність між ними зустрічних однорідних вимог відповідно до судових рішень та виконання останнім судового рішення з врахуванням зарахування її зобов`язання в розмірі 2390,93 грн.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 про стягнення 2390,93 грн судового збору є припиненим, то виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області виконавчий лист про стягнення з заявниці на користь ОСОБА_2 2340,62 грн судового збору є таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви.

Суд керувався тим, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керницька І.Р., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим листом від 12 березня 2024 року про стягнення на користь ОСОБА_2 2390,93 грн є припиненим; виконавчий лист про стягнення судового збору в сумі 2340,62 грн, в якому стягувачем помилкового зазначено ОСОБА_2 , а не позивачку, є помилково виданим, а тому наявні підстави для визнання вказаного виконавчого листа №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2340,62 грн судового збору таким, що не підлягає виконанню.

Заявниця вважає, що при наявності двох виконавчих листів про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 2340,62 грн судового збору та 2390,93 грн судового збору матиме місце подвійне стягнення, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції не дослідив видачі у справі №686/5263/23 ОСОБА_2 двох виконавчих листів та не врахував, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 є припиненими, не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не врахував норми статті 601 ЦК України та не застосував приписи статті 432 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 26 січня 2024 року про виправлення описки, у справі №686/5263/23 визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Сhevrolet Aveo SF69Y» 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості транспортного засобу марки «Volkswagen Passat B 6» VIN-код НОМЕР_3 , 2009 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 у розмірі 234061 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2340,62 судового збору.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації скасовано та ухвалено в цій частині вимог нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці у вартості часток у спільному майні подружжя у сумі 74563 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2390,93 грн.

На виконання зазначених судових рішень 12 березня 2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2390,93 грн та виконавчий лист №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 2340,62 грн

20 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 із заявою про зарахування її зустрічних однорідних вимог відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2023 року та зустрічних однорідних вимог ОСОБА_2 відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року та відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року (а.с 144-145).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

За змістом частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Як передбачено статтею 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Із положень статті 601 ЦК України слідує, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Чинне законодавство закріплює принцип обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили. Обов`язковість судового рішення поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, пункт 40).

За змістом статті 432 ЦПК України суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадку, якщо його було видано помилково або якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання), та матеріально-правові, до яких відносяться визначені матеріальним законом обставини, що вказують на припинення зобов`язання (зокрема: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Зобов`язання може бути припинене зарахуванням зустрічних однорідних вимог, якщо строк їх виконання настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2021 року (справа №824/67/20) сформулював правовий висновок про те, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Такий правочин оформляється заявою однієї із сторін, яка надіслана інші стороні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22 січня 2021року (справа №910/11116/19), який також зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному одна сторона є кредитором, а інша боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року (справа №6-2784цс15) дійшов висновку, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, повинні бути: зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку із чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань з передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав; строк виконання таких вимог не настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення. Закон не виключає часткового зарахування, згідно з яким менше за розміром зобов`язання припиняється повністю, а більше зменшується на суму заліку. Шляхом зарахування можуть припинятися зобов`язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов`язань.

Із матеріалів справи слідує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли зустрічні зобов`язання.

Так,у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виникло зобов`язання у розмірі 74563 грн зі сплати грошової компенсації різниці у вартості часток у спільному майні подружжя за постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року та зобов`язання у розмірі 2340,62 грн зі сплати судового збору за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 червня 2023 року. А у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 виникло зобов`язання за постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у розмірі 2390,93 грн зі сплати судового збору.

Апеляційний суд констатує, що зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 хоч і виникли з різних підстав, однак є однорідними (стосуються сплати грошових коштів), між сторонами відсутній спір щодо змісту, умов виконання та розміру таких зобов`язань, а отже ці зобов`язання є безспірними, строк виконання яких настав.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із заявою про зарахування зустрічних грошових вимог, тобто нею вчинено односторонній правочин, який ОСОБА_2 не оспорюється.

Отже, мають місце підстави для зарахування зустрічних грошових вимог сторін, у зв`язку з чим менше за розміром зобов`язання ОСОБА_1 припиняється повністю на суму 2390 грн 93 коп, а більше за розміром зобов`язання ОСОБА_2 припиняється частково на таку ж суму заліку.

Разом з тим, слід зазначити, що Хмельницьким міськрайонним судом 12.03.2024 видано виконавчий лист №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2340,62 грн, однак судове рішення про стягнення саме з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2340,62 грн Хмельницьким міськрайонним судом не ухвалювалося.

З огляду на наведене, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області виконавчий лист №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2340 грн 62 коп є таким що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

2.Висновки суду апеляційної інстанції

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, міськрайонний суд не дотримався норм матеріального та процесуального закону, внаслідок чого постановлена ним ухвала не може бути залишена в силі.

Заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Щодо судових витрат

Оскільки заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволено, тому з ОСОБА_2 на користь заявниці відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України підлягає стягненню 605,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/5263/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2340 гривень 62 копійки визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ) 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай