КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8703/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючий - Євграфова Є. П. (суддя-доповідач),

судді - Желепа О. В., Мазурик О. Ф.

при секретарі Мудрак Р.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гомона Івана Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 01 лютого 2024 року

у цивільній справі №754/18293/23 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу укладеним із ОСОБА_1 11.07.2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, вчинено актовий запис № 956. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що спільне життя із відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя, розподіл обов`язків та матеріальне забезпечення сім`ї. У зв`язку із таким виникають непорозуміння, суперечки та сварки, що негативно впливає на позивача та малолітню дитину. Вважала, що можливості зберегти сім`ю, подружні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, на примирення не згодна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, актовий запис № 956, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрований 11.07.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року виправлено описку.

В апеляційній скарзі адвокат Гомон І. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи, просить надати термін для примирення - шість місяців; ухвалити постанову, якою рішення суду від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказував, що судом першої інстанції не була заслухана думка учасників справи, як позивача так і відповідача, вважає, що примирення між сторонами можливе, а тому фактично висновок суду про небажання зберігати сім`ю не відповідає дійсності. Суд формально поставився до розгляду до питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між позивачкою та відповідачем, не вжив заходи для примирення подружжя.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалась.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 11 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюбу, про що було видано свідоцтво про шлюб видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві серії НОМЕР_1 від 11 липня 2015 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначала, що із ОСОБА_1 спільне життя із відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя, розподіл обов`язків та матеріальне забезпечення сім`ї. У зв`язку із таким виникають непорозуміння, суперечки та сварки, що негативно впливає на позивача та малолітню дитину. Вважала, що можливості зберегти сім`ю, подружні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, на примирення не згодна.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність наміру на збереження шлюбу в одного або обох з подружжя є правовою підставою для розірвання шлюбу, та дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін по справі, як подружжя і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, що в свою чергу має істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21 грудня 2023 року. Рішення постановлено 01 лютого 2024 року. До постановлення судом першої інстанції рішення від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі документами (а.с. 19), що на думку колегії суддів підтверджує обрану позицію щодо припинення шлюбу.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

В апеляційній ОСОБА_1 не навів обґрунтованих мотивів, які б спростували правильність висновку суду першої інстанції про відсутність доцільності подальшого збереження шлюбу, ураховуючи, що позивачка не згодна на примирення.

Отже колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанцій про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гомона Івана Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик