Номер провадження: 22-ц/813/4326/24
Справа № 522/4525/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Монастирського Григорія Михайловича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року про повернення заяви про прийняття уточнених позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спадщини,

встановив:

07.03.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі (т.2, а.с.1-5).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси (т.2, а.с.15-16).

23.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 про розподіл спадщини (т.1, а.с.2).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спадщини, були об`єднані в одне провадження (т.2, а.с.69-70).

23.10.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Монастирський Г.М. звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом (т.2, а.с.107-108).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 була залишена без руху з підстав несплати судового збору (т.2, а.с.278).

Крім того, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Монастирського Г.М. про прийняття уточнених позовних вимог було повернуто представнику позивача (т.2, а.с.283-284).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Монастирський Г.М. ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року про повернення заяви про уточнення позовних вимог та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.3, а.с.1).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 17.05.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви передбачено п. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, що передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 17.05.2024 року.

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 19.03.2024 року (т.3, а.с.80), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (т.3, а.с.81-83,86-89), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву про прийняття уточнених позовних вимог, виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір (т.2, а.с.283-284).

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступних обставин.

Позовна заява має відповідати вимог ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Положення цієї статті застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

Так, звертаючись із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 000,00 грн. (т.1, а.с.1).

У наступному, 23.10.2023 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Монастирського Г.М., подала заяву про збільшення уточнених позовних вимог (т.2, а.с.107).

Крім того, позивачка ОСОБА_1 просила відстрочити сплату судового збору за уточненими позовними вимогами (т.2, а.с.108).

В подальшому, позивачкою надано квитанцію № 48 від 21.11.2023 року про сплату судового збору у розмірі 11 420,00 грн. Платником у даній квитанції зазначена ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ) (т.2, а.с.211).

Матеріали справи містять довіреність від 25.02.2022 року зі строком дії до 25.02.2025 року включно, згідно якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси (т.2, а.с.292).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не є стороною у даній справі, а тому дана квитанція не може бути підтвердженням сплати судового збору (т.2, а.с.278зворот).

Однак, як було вказано вище, платником у даній квитанції зазначена ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 , як помилково зазначив суд у своїй ухвалі.

Крім того, колегія суддів також не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що судовий збір сплачено особою, яка не є стороною у даній справі, оскільки позивачкою надано квитанцію про сплату судового збору за подачу заяви про уточнення позовних вимог у необхідному розмірі. У назві реквізиту «призначення платежу», зазначені, зокрема, суд та учасники справи (т.2, а.с.211).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості прийняття квитанції як доказу сплати судового збору у зв`язку із зазначенням у ній платником іншої особи, а не учасника справи чи представника, є обмеженням особи у доступі до суду, передбаченим статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічні висновки містять у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 752/4567/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції, незважаючи на те, що Суворовським районним судом м. Одеси від 25 травня 2023 року вже було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спадщини, було в подальшому залишено без руху позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ст. 185 ЦПК України.

Апеляційний суд також зазначає, що за змістом ст.ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвала постановлена не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Монастирського Григорія Михайловича задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року про повернення заяви про прийняття уточнених позовних вимог, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк