Провадження № 2/679/426/2024
Справа № 679/984/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Гомілко К.Е.,

представника позивача Бровко Д.С.,

представника третьої особи органу опіки та піклування

Нетішинської міської ради Риштун І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальний соціально-медичний заклад «Меджибізький дитячий будинок-інтернат», орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання» звернулося до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що є балансоутримувачем гуртожитку № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_1 .

В кімнаті № 514 згідно ордера № 2095 від 04.06.2015 значиться зареєстрованим та займає ліжко-місце ОСОБА_1 .

В період з листопада 2023 по квітень 2024 року у вказаному гуртожитку було проведено обстеження кімнати № НОМЕР_2 на предмет фактичного проживання зареєстрованих осіб в ході якого встановлено, що ОСОБА_1 у гуртожитку не проживає, його особистих речей в кімнаті та в приміщеннях загального користування не виявлено. Плату за користування кімнатою відповідач не вносить, у зв`язку з чим станом на 01.05.2024 за ним утворилась заборгованість розмір якої складає 18182,36 гривень. Зі слів ОСОБА_2 , який мешкає у сусідній кімнаті з листопада 2017 року, ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає.

У подальшому встановлено, що відповідач ОСОБА_1 влаштований до Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат», у зв`язку з чим позивач звернувся з листом до адміністрації вказаного закладу з проханням вчинити дії щодо декларування та реєстрації місця проживання відповідача у вказаному закладі. Однак, зважаючи на те що вихованці Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат», разом з керівником закладу, який є їх офіційним опікуном, з 01.03.2022 перебувають у евакуації в Республіці Польща, до повернення їх з евакуації зареєструвати ОСОБА_1 за адресою закладу немає можливості.

На підставі наведено, представник позивача в позовній заяві посилаючись на ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування ліжко-місцем в кімнаті АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Витребувано з Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок інтернат» відомості про те на яких підставах ОСОБА_1 було влаштовано до соціально-медичної установи, чи має він статус особи з інвалідністю, а також надати інформацію про те, чи визнавався останній за рішенням суду недієздатним, чи встановлювалась над ним опіка, якщо так, то кого призначеного його опікуном.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Представник позивача Бровко Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Пояснила, що відповідачу ОСОБА_1 , як дитині сироті, було видано ордер на зайняття ліжко-місця у гуртожитку № НОМЕР_1 для проживання одиноких громадян, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Однак, відповідач ОСОБА_1 фактично у гуртожитку не проживав, оскільки був влаштований до Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок інтернат». При цьому відповідач не повідомив КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання» про вибуття на постійне місце проживання до соціально-медичного закладу, плату за користування кімнатою у гуртожитку не вносив, що свідчить про втрату ним інтересу до житла. Комунальний соціально-медичний заклад «Меджибізький дитячий будинок інтернат» не може зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у кімнаті АДРЕСА_2 , оскільки керівник закладу та його вихованці перебувають у евакуації.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат» у судове засідання не з`явився. У заяві від 22.08.2024 просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. 29.10.2024 до суду надійшла повторна заява про розгляд справи у відсутності сторони, до якої долучено копії документів, що стали підставою для зарахування ОСОБА_1 до соціально-медичного закладу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Риштун І.А. зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання свідків, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновків про таке.

Судом встановлено, що на підставі звернення міського голови від 06.05.2015 ОСОБА_1 , 1993 року народження, який належить до осіб з числа дітей-сиріт, КП НМР «Житлово-комунальним об`єднанням» 04.06.2015 видано ордер № 2095 на зайняття житлової площі у гуртожитку, а саме: ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_2 , яка є об`єктом нерухомого майна комунальної власності та перебуває на балансі позивача.

З інформації від 13.06.2024 за №423/ЕП, наданої відділом адміністративних послуг Нетішинської міської ради Хмельницької області, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_3 .

З актів обстеження кімнати АДРЕСА_2 № 16 від 2711.2023, № 46 від 22.12.2023, №1 від 16.01.2024, №2/2024 від 22.02.2024, № 5 від 21.03.2024, №7 від 19.04.2024, складених комісією утвореною КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання» вбачається, що ОСОБА_1 у даній кімнаті фактично не проживає. Поряд у кімнаті №515 проживає ОСОБА_3 , який повідомив, що у листопаді 2017 року вселився до вказаної кімнати, зі ОСОБА_1 він не знайомий, оскільки останній за адресою реєстрації не з`являвся.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 виникла заборгованість розмір якої станом на квітень 2024 року складає 18182,36 гривень.

Свідок ОСОБА_4 , яка є завідувачем гуртожитку дала суду показання в яких зазначила, що 04.06.2015 ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання у кімнаті АДРЕСА_2 . Дві доби ОСОБА_1 разом з тіткою переночували у кімнаті, оскільки він потребував стороннього догляду, житло у вигляді ліжко-місця у кімнаті не задовольняло його потреб. З моменту реєстрації ОСОБА_1 , за виключенням двох діб, у кімнаті не проживає, оплату за користування кімнатою не вносить, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість.

Свідок ОСОБА_3 дав суду показання у яких зазначив, що з 30.11.2017 проживає у кімнаті АДРЕСА_5 . Комісія проводила обстеження на предмет проживання ОСОБА_1 у сусідній №514 кімнаті. Комісії він повідомляв, що ОСОБА_1 у гуртожитку він жодного разу не бачив, з ним не знайомий.

Із документів наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся з заявою до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації з заявою в якій просив прийняти його до психоневрологічного інтернату для отримання соціальних послуг - молодіжне відділення дитячий будинок-інтернат.

13.08.2020 Департаментом соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації Скорову С.В. видано путівку № 44-М на влаштування до Меджибізького дитячого будинку-інтернат (Молодіжне відділення), як особі з інвалідністю з дитинства.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною серії АВ № 0569520 від 03.09.2015, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності: інвалід з дитинства.

Відповідно до листа Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат» за № 005 від 14.03.2024 ОСОБА_1 з 01.03.2022 перебуває у евакуації у Республіці Польща і до повернення закладу із евакуації зареєструвати ОСОБА_1 за адресою закладу немає можливості, так як керівник закладу, що є офіційним опікуном також перебуває у евакуації.

Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ним житловому приміщенні понад встановлені законом строки та втратою останнім у зв`язку з цим інтересу до жила, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням посилаючись на норми ст. 1 ст. 71 Житлового кодексу України.

Таким чином, спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 2 Житлового кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Цією ж статтею визначено перелік випадків, при настанні яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Зазначені правила статей 71 та 107 ЖК України є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату наймачем права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги послався на норми ч. 1 ст. 71 ЖК України.

З`ясувавши, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. При цьому самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Додатково про обов`язок суду застосувати принцип jura novit curia («суд знає закони») Велика Палата ВС нагадала в постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц.

Верховний Суд у постанові від 4 вересня 2024 року у справі №278/2111/23 зазначив, що принцип jura novit curia («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.

Так, на підстав досліджених судом доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з власної ініціативи (заяви) влаштований до Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат» (Молодіжне відділення), як особа з інвалідністю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, тобто вибув на постійне місце проживання до вказаного закладу.

Відповідно до п.1 Типового положення про молодіжне відділення дитячого будинку-інтернату, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 173 від 02.04.2008, молодіжне відділення для підопічних - це відділення для перебування осіб з інвалідністю віком від 18 до 35 років (далі - особи) з вадами фізичного та/або розумового розвитку та психічними розладами, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг.

Підпунктом 5.1 пунктом 5 вказаного Положення визначено, що основним завданням молодіжного відділення є забезпечення належних умов для проживання, навчання, виховання та надання медичної допомоги особам з фізичними та/або розумовими вадами розвитку та психічними розладами, зокрема: житлом з усіма комунально-побутовими зручностями, одягом, взуттям, постільною білизною, м`яким і твердим інвентарем та столовим посудом.

Відповідно до п. 44 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ №265 від 07.02.2022 у разі влаштування дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячого будинку сімейного типу, прийомної сім`ї місце проживання такої дитини реєструється за адресою закладу, дитячого будинку сімейного типу, житла проживання прийомної сім`ї.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 з власної ініціативи (заяви) влаштований до Комунального соціально-медичного закладу «Меджибізький дитячий будинок-інтернат» (Молодіжне відділення), як особа з інвалідністю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, що свідчить про фактичне його вибуття на постійне місце проживання до вказаного закладу, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, такими, що здатні ефективно забезпечити його права, та доходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідач є інвалідом 2 групи, що підтверджується даними пенсійного посвідчення, а отже понесені витрати по сплаті судового збору не можуть бути стягнути з останньої, про що було вказано в рішенні суду.

Статтею 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком.

Статтею 4 цієї Постанови передбачено, що компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

За таких обставин, враховуючи, що позов було задоволено у повному обсязі, а відповідача звільнено від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає, що позивачу слід компенсувати судовий збір в розмірі 3028,00 гривень за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальний соціально-медичний заклад «Меджибізький дитячий будинок-інтернат», орган опіки та піклування Нетішинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування ліжко-місцем в кімнаті АДРЕСА_2 .

Компенсувати Комунальному підприємству Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» судовий збір у розмірі 3028,00 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання», , юридична адреса: просп. Незалежності, буд.31, м.Нетішин, Шепетівський район, Хмельницька область, 30100.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_6 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Комунальний соціально-медичний заклад «Меджибізький дитячий будинок-інтернат», адреса: вул. Жовтнева, 106, смт. Меджибіж, Хмельницький район, Хмельницька область;

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, юридична адреса: Шевченка, 1, м. Нетішин, Шепетівького району, Хмельницької області.

Суддя Р.М. Стасюк