18.12.2024 Справа № 756/5550/21
Унікальний № 756/5550/21
Провадження № 2/756/4683/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Харук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про припинення права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з урахуванням уточнення просила Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

У підтвердження своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником кв. АДРЕСА_2 з 16.08.1994.

Проте, 20 березня 2021 року позивач дізналася, що право власності на її квартиру зареєстровано за відповідачем ТОВ «ФК «Гефест».

Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір іпотеки № 53792, серія та номер 1704у, виданий від 03.05.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокуром О.М. Державну реєстрацію права власності здійснено від 27.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем.

Позивач звертає увагу суду на те, що згоди на переоформлення своєї квартири не надавала та вважає, що таке переоформлення права власності здійснено незаконно, оскільки відповідачем грубо порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадянами України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційних дій щодо квартири).

Додає, що між нею та АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, 03.05.2007 укладено: Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 80 000,00 доларів США (кредитний договір 1); Договір про надання споживчого кредиту № 0/2, відповідно до якого позивачу надано кредит в національній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії 2 840,11 грн (кредитний договір 2); Договір іпотеки № 53792 для забезпечення Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2, згідно з яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира є єдиним житлом позивача та місцем її реєстрації і постійного проживання з 22.11.1994.

Відтак, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянами України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач не мав права відчужувати квартиру позивача без її згоди, оскільки іпотечна квартира є забезпеченням (іпотекою) за споживчим кредитом у іноземній валюті, її площа не перевищує 140 кв.м. (становить 55,5 кв.м.); вона є єдиним житлом позивача ОСОБА_1 ; згоди на відчуження (перереєстрацію) квартири остання не надавала.

За вказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивача позови свого довірителя з урахуванням уточнення підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, що вказані в уточненій позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі з підстав, що позивач є стороною Договору іпотеки № 53792 від 03 травня 2007 року, в якому вони погодили, що у разі неналежного виконання умов кредитних та/або іпотечного договорів, у кредитора виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, між сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя у формі іпотечного застереження, яке міститься у іпотечному договорі. Вартість квартири є нижчою за суму заборгованості за договором кредиту. На думку представника відповідача, положення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані в даному випадку, адже йде мова про звернення стягнення у добровільному порядку, в той час як положення закону розповсюджуються на примусовий спосіб звернення стягнення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (Кредитний договір), з метою забезпечення якого між ними також укладено Договір іпотеки № 53792 від 03.05.2007 (Договір іпотеки), відповідно до умов якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

08 грудня 2011 року АТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до позивача за Кредитним договором та Договором іпотеки на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

14 червня 2019 року на підставі Договору № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги до позивача за Кредитним договором та Договором іпотеки.

У результаті відступлення права вимоги за Договором іпотеки, у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про зміну іпотекодержателя з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест».

Згідно Додатку № 1 до Договору № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги 14.06.2019, розмір заборгованості позивача за Кредитним Договором склав 5 164 283,69 грн, з яких: 1 658 305,52 грн - заборгованість за кредитом; 3 505 978,17 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках передбачених п.п. 2.1.1-2.1.2 вищезазначеного Договору іпотеки, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту.

Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя; за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.2 Договору іпотеки).

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1/3862-3959 від 16.08.1994, позивач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 .

27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем здійснено за відповідачем ТОВ «ФК «Гефест» Державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_2 . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено договір іпотеки № 53792, серія та номер 1704у, виданий від 03.05.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокуром О.М.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249518625 від 23.03.2021 та паспорту позивача, зазначена квартира є єдиним житлом позивача, яка є місцем її реєстрації і постійного проживання з 22.11.1994.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказано, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, спірна квартира станом на день вчинення реєстраційних дій (27.08.2020) підпадала під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа не перевищує 140 кв. м., використовується як місце постійного проживання позивача, та іншого майна у її приватній власності не знаходиться.

Верховний Суд у справі № 465/1310/17 від 31.10.2018 зробив висновок про те, що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, зокрема, зазначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Отже, дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а мораторій розповсюджується на позасудове звернення стягнення на іпотечне майно за ст. 37 Закону про іпотеку за валютним кредитом якщо житло єдине.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 759/20387/18, у Постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 760/7056/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (Порядок), що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 61 Порядку, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінний від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначено у відповідній вимозі; довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом па дату не раніше 10 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, етапом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не надавала відповідачу заяви, що підтверджує право іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, у зв`язку з чим суд уважає, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Гефест».

Враховуючи вищенаведене та те, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Гефест», суд уважає правильним позов задовольнити у повному обсязі та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд убачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 263, 269 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. І. Брановицького, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2024 року.

Суддя,- Белоконна І.В.