УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 753/7618/20

провадження № 61-15492ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Раковець Ольга Олегівна,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (далі - відповідачі) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії,

постановив ухвалу про наступне:

I. Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення у користуванні майном, а саме земельною ділянкою, належною позивачу і на якій розміщено належний ОСОБА_6 паркан.

2. Позов обґрунтований, тим що:

- позивач є власником житлового будинку і земельної ділянки;

- власником суміжної земельної ділянки і розташованого на ній будинку був ОСОБА_6 ;

- ОСОБА_6 при встановленні бетонного паркана порушив межі і встановив свій паркан на земельній ділянці позивача, а не по межі, тобто самовільно захопив частину земельної ділянки позивача;

- за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що частина земельної ділянки позивача фактично перебуває у землекористуванні ОСОБА_6 ;

- оскільки відповідач добровільно не бажає врегулювати конфлікт, позивач змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

3. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

4. Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 за власний рахунок демонтувати встановлений на земельній ділянці ОСОБА_2 паркан та звільнити зайняту частину земельної ділянки.

ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

5. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його земельною ділянкою.

6. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з таких мотивів:

- паркан відповідачів виходить за межі їх земельної ділянки на земельну ділянку позивача і площа такого накладення складає 29,6 кв. м та 6,2 кв. м;

- оскільки межі земельної ділянки, належної позивачу, змінились самовільним зайняттям, то вони підлягають відновленню;

- висновком експертизи встановлено, що частина земельної ділянки, яка належить позивачу, фактично перебуває у користуванні відповідачів, які право власності на земельну ділянку набули в порядку спадкування після смерті чоловіка та батька, і відповідно, як власники мають відповідати перед позивачем.

ІІІ. Короткий зміст касаційної скарги

7. 21 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

8. Підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), посилаючись на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі № 820/3183/16 (провадження № К/9901/13449/18, № К/9901/13447/18), від 06 березня 2019 року у справі № 814/2645/15 (провадження № К/9901/12518/18), від 15 травня 2019 року у справі № 813/6423/14 (провадження № К/9901/13438/18).

9. Стверджує, що ОСОБА_6 не було притягнено до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво, а тому лист до Дарницького управління та поліції Головного Управління Національної поліції (далі - ГУНП) у м. Києві СО № 80560 від 07 листопада 2019 року та довідка Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві не є належними доказами, що підтверджують встановлення паркана ОСОБА_6 .

10. Також висновок судового експерта не підтверджує, ким встановлено паркан.

ІV. Мотиви, з яких Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

11. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК.

12. Вказаною нормою Закону (див. пункт 11) передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

13. В даному випадку матеріали касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень свідчать про те, що доводи наведені в касаційній скарзі не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновку, викладеному у постанові Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

14. Мотивами, з яких суд дійшов такого висновку є наступне.

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :90:238:0029 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок від 27 березня 1991 року, державним актом серії ЯЖ № 007468 від 25 листопада 2008 року, витягом з Державного земельного кадастру від 06 квітня 2020 року № НВ-020, інформацією з ДЗК про право власності від 3 квітня 2020 року та інформаційної довідки з ДРРП від 03 квітня 2020 року № 206014626;

- суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :90:238:0028 за адресою: АДРЕСА_1 належить в рівних частках (по ) ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 30 листопада 2022 року № 2051, ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 05 грудня 2022 року № 2075, ОСОБА_5 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 6 грудня 2022 року № 2087, ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 грудня 2022 року № 2079, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О.;

- відповідно до висновку судового експерта Свістунова І. С. від 24 квітня 2020 року № 898/04-2020 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що ділянка з кадастровим номером :90:238:0029, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , і ділянка з кадастровим номером :90:238:0028 є суміжними, мають спільну межу, не перетинаються в площині та не мають місць накладень між собою. Частини земельної ділянки з кадастровим номером :90:238:0029, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , а саме ділянки площею 29,6 кв. м та 6,2 кв. м, що на схемі в додатку № 1 призначені під № 1,2 відповідно, фактично перебувають у землекористуванні ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , у власності яких перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :90:238:0028.

16. У спірних правовідносинах суди попередніх інстанцій врахували, що відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, стаття 391 ЦК закріплює можливість власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

А за змістом частини першої статті 16 ЦК кожній особі гарантовано право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

17. Аналіз застосованих судами попередніх інстанцій норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

18. Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК), право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

19. Частинами другою, третьою статті 152 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

20. Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

21. Частиною третьою статті 103 ЗК визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

22. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК).

23. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

24. Суди врахували, що висновком судового експерта (див. пункт 15) підтверджується, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , які є правонаступниками ОСОБА_6 , самовільно зайняли частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 .

25. Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів про те, що позивач надав суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження порушення його права володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою.

26. Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Зокрема, суд першої інстанції в своєму рішенні врахував правовий висновок щодо системного застосування положень ЗК (див. пункт 18-21), викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 367/3748/15 (провадження № 61-13784св19). В даній постанові вказано, що, встановивши, що паркан (огорожа) відповідача виходить за межі її земельної ділянки на земельну ділянку позивача і площа такого накладення складає 5 кв.м, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення земельної ділянки у вказаній частині по всій довжині, як це визначено у висновку експерта судової земельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

27. За встановлених обставин, висновки судів не суперечать висновкам Верховного Суду, на які ОСОБА_1 посилалась в своїй касаційній скарзі (див. пункт 8) і які стосувались розгляду справ за позовом суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства.

28. По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

29. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК.

Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Раковець Ольга Олегівна, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 23 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 02 жовтня 2024 року у справі № 753/7618/20.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков