Березівський районний суд Одеської області
05.12.2024
Справа № 494/336/23
Провадження № 2/494/287/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Брильової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу №494/336/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березівського районного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкоди.

Відповідно до розпорядження №31 від 27.03.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ вбачається, що вказана справа підлягає повторному розподілу між суддями у зв`язку з самовідводом судді Панчишина А.Ю.

На підставі викладеного 27.03.2024 року канцелярією суду проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римаря І.А.

Ухвалою суду від 29.03.2024 року справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.09.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

У своїй заяві позивач зазначив, що 16.11.2022 року працівники Управління Служби безпеки України в Одеській області, озброєнні автоматами, прибули до його помешкання та впродовж двох годин перевіряли його разом з сім`єю на предмет відданості державі Україна. Абрамович вказав, що в м. Березівка перевіряли тільки його, вважає, що працівниками СБУ в Одеській області проведено слідчу дію обшук житла, таку дію проведено безпідставно, без мотивованого рішення суду, 22.11.2022 року звертався зі скаргою до Управління СБУ в Одеській області, однак отримав відписку, тому просить стягнути з відповідача на його користь 50000.00 грн. в якості компенсації моральної шкоди.

07.08.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не грунтуються на фактичних обставинах справи. Скарга, про яку зазначає у позові ОСОБА_1 , на адресу Управління не надходила, однак 25.01.2023 року від нього надійшло електронне звернення, яке було розглянуте та надана відповідь. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, не вказано з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, не обґрунтовано характер, обсяг, глибину та тривалість його моральних страждань. Крім того, у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із таким самим позовом, 26.04.2023 року винесено рішення про відмову у задоволенні позову, яке постановою Київського апеляційного суду залишено без змін. У зв`язку з вказаним, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову (а.с.108-115 т.І).

07.08.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, зазначив, що дійсно направляв скаргу на дії працівників Управління СБУ в Одеській області, однак адекватної відповіді не отримав, представник відповідача відмовився надавати відповідь на питання, викладені у позові (а.с.101-102 т.І).

16.08.2023 року від представника Управління Служби безпеки України надійшли заперечення на відповідь на відзив, вказала, що з доводами, наведеними позивачем у відповіді на відзив, не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не грунтуються на фактичних обставинах справи, позивачу було повідомлено, що в межах законодавчо визначеної компетенції СБУ з початку військової агресії з боку рф у відношенні до України, Управлінням СБУ на території Одеської області здійснюються контррозвідувальні заходи, та 16.11.2022 року відносно позивача здійснювались саме контррозвідувальні заходи. ОСОБА_1 у непроцесуальний спосіб ставить відповідачу питання у позові та окремо заявляє клопотання про зобов`язання надати відповіді на питання. У зв`язку з зазначеним представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову (а.с.119-121 т.І).

20.05.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь за рахунок Держави кошти в сумі 760000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду (а.с.237-238 т.І).

17.07.2024 року представник відповідача надіслала до суду заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог (а.с.19-22 т.ІІ).

У судовому засіданні 05.12.2024 року позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позові та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 05.12.2024 року представник відповідача з позовом не погодилась, просила відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Також, указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 07.02.2025 року.

Заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до постанови Верховного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) - виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. У постанові Верховного суду від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 суд вказав, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Частиною 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст.4 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Саме на наявність вказаних обставин, які виникли внаслідок проведення, як вважає позивач, незаконного обшуку 16.11.2024 року, останній і посилається в обгрунтування заявленого позову.

Згідно із ст.13 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказує, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20, суд вказав, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, в даному випадку позивач зобов`язаний довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між певними подіями та її настанням.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На доведення обставин, на які позивач посилаєтся в обгрунтування позову, останнім надано виключно скаргу, на дії працівників Управління Служби безпеки України та витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження за його заявою.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У судовому засіданні, а також у відзиві на позов, представник відповідача вказала, що у домоволодінні позивача проводились контррозвідувальні заходи, згідно чинного законодавства.

Також, на виконання ухвали від 23.09.2024 року про витребування інформації, відповідачем надано відповідь щодо опрацювання ухвали суду (а.с.34 т.ІІ) та вказано наступне: «…Зокрема, серед зазначених заходів, 16 листопада 2022 року, на виконання бойового розпорядження оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12 листопада 2022 року №267/82 дск, на території низки населених пунктів Березівського району Одеської області (в тому числі, за адресою: АДРЕСА_1 ) проводились контрдиверсійні та фільтраційно-профілактичні заходи із заподіянням уповноважених осіб Управління СБУ в Одеській області, ГУНП в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року ….».

Окрім цього, суд враховує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2023 року та Постанову Київського апеляційного суду від 27.06.2023 року (а.с.156-1162 т.І), в якому хоча і були інші відповідачі, проте дані обставини справи стосувались саме незаконних проведених дій 16.11.2022 року за адресою проживання позивача.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що підстави звільнення від доказування: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За ст. 2 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.

Згідно із ст. 6 Закону України ««Про контррозвідувальну діяльність», підставами для проведення контррозвідувальної діяльності є: наявність достатньої інформації, що потребує перевірки за допомогою спеціальних форм, методів і засобів, про: здійснення розвідувальної діяльності проти України спеціальними службами іноземних держав, а також організаціями, окремими групами і особами; посягання на державний суверенітет, конституційний лад і територіальну цілісність України; терористичні посягання чи терористичну діяльність, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, якими позивачеві могла бути заподіяна моральна шкода, а тому суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області про стягнення компенсації моральної шкодиі залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Держава Україна, в особі Служби безпеки України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська 43, ).

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.12.2024 року.

Суддя І.А. Римар