г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4745/23
Номер провадження 2/213/179/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

секретар судового засідання - Куропятник І.О.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №213/4745/24 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Зеркін Артур Сергійович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту неприйняття спадщини у зв`язку з непроживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

за участі представника позивача - адвоката Зеркіна Артура Сергійовича,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра позивача ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала з нею, оскільки хворіла і потребувала догляду. Після смерті сестри відкрилася спадщина, але у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки у спадкодавця є син ОСОБА_2 , який зареєстрований з нею за однією адресою, та не подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, а відтак, вважається таким, що прийняв її. Позивач є спадкодавцем за законом другої черги. Крім того, у нотаріуса позивач дізналася, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також ОСОБА_3 третя особа по справі, з яким спадкодавиця певний час проживала. Відповідач з 2014 року в місті не проживає, останній раз приїздив до матері у 2021 році, на думку позивача прийняв громадянство російської федерації, а тому вважає, що факт його реєстрації за однією адресою з померлою зовсім не свідчить про факт прийняття ним спадщини, оскільки фактично він не проживає за цією адресою з 2014 року. Тому позивач просить суд встановити юридичний факт неприйняття відповідачем спадщини після смерті матері у зв`язку з його непроживанням на час відкриття спадщини за адресою реєстрації.

Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання.

30.10.2023 позовна заява отримана судом. До позовної заяви долучено клопотання про витребування доказів та заява про виклик свідків.

31.10.2023 суддя з метою визначення підсудності скористався даними з Єдиного державного демографічного реєстру. Підтверджена реєстрація позивача.

13.11.2023 судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

20.11.2023 позовна заява залишена без руху.

08.12.2023 судом отримана уточнена позовна заява. Недоліки усунуто.

13.12.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

22.12.2023 представником позивача подано уточнене клопотання про витребування доказів.

10.01.2024 судом отримані докази з КП "Криворізький онкологічний диспансер"ДОР на виконання ухвали про їх витребування.

10.01.2024 судом постановлена ухвала про витребування доказів.

25.01.2024 представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів.

07.02.2024 судом отримані докази від Приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль О.А. на виконання ухвали про їх витребування.

27.03.2024 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті.

04.04.2024 судом отримана відповідь Державної прикордонної служби України щодо виконання ухвали про витребування доказів.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Інших заяв/клопотань не надходило.

Судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками направлялись судом за адресою реєстрації відповідача, але повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за адресою". На підставі цього, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, у судове засідання відповідач повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався, жодних заяв, клопотань від нього не надходило.

Оскільки порядок виклику відповідача в судове засідання, передбачений ст. 128 ЦПК України, дотримано, суд вирішує справу за наявними матеріалами, та проголошує про ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.224 та ст.280 ЦПК України

Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Третя особа ОСОБА_3 отримав позовну заяву з додатками безпосередньо у суді 19.02.2024. Заперечень проти позову не надав. Жодних заяв/клопотань від нього не надходило.

В судовому засіданні:

Представник позивача - адвокат Зеркін А.С. позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 приблизно з 2004 року. ОСОБА_1 - знайома її сестри, також була її сусідкою. Знає, що в неї була сестра ОСОБА_6 , яка померла, але коли саме, не пам`ятає. В цій квартирі вона не проживала десь років 17-20. Знає, що в неї є син ОСОБА_7 , якого вона ні разу не бачила. Квартира давно здається іншим людям.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_1 її сусідка, їх будинки розташовані навпроти. ОСОБА_9 - її сестра. Проживали вони на АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 там прожила десь років 7, а потім померла. Мешкала вона разом з чоловіком ОСОБА_7 . Будинки через три жила його мати. ОСОБА_10 досі проживає у цьому будинку. З ОСОБА_6 вони спілкувалися нормально, як сестри. Знає, що ОСОБА_6 хворіла. Також знає, що в неї є син. ОСОБА_11 вона казала, що він живе у росії. Його вона ні разу не бачила.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - рідні сестри. ОСОБА_10 вона знає з дитинства, маму її знає. Таня проживала разом з мамою за адресою: АДРЕСА_2 у будинку на 2 хазяїни. Вже років 15 вони там точно живуть. Відносини були у них як у сестер. Чула, що у ОСОБА_13 є син, але вона його ніколи не бачила. В неї була своя квартира, яку вона здавала, але сама там ніколи не проживала. Потім дізналася, що її син виїхав у росію з сім`єю дружини. ОСОБА_6 проживала із ОСОБА_14 - співмешканцем. І коли ОСОБА_15 захворіла, то ОСОБА_16 їй допомагала, і ховала також її вона. Зі співмешканцем були не дуже гарні відносини, він любив випити, а поводив себе, наче це його власний будинок і він там хазяїн.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він знав ОСОБА_4 , винаймав з кінця 2016 року по червень 2019 року у неї квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Про своє проживання там він домовлявся саме з нею. Знає, що в неї є син, але ніколи його не бачив, тільки знає, що в Україні він не проживає, хоча наче саме він є власником цього житла.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що була знайома з ОСОБА_4 , оскільки остання була її сусідкою. Вона проживає за своєю адресою з червня 2015 року. Їй не відомо, чи сама вона проживала. З 2016 року вона більше її не бачила. Сусіди казали, що наче вона до сестри переїхала. Знає, що в неї є син, але ніколи його не бачила, казали, начебто він живе за кордоном.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.90).

За даними довідки №12997, сформованої 30.11.2022 року Кноль О.А., приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, шляхом безпосереднього доступу до реєстру Криворізької міської територіальної громади, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 23.11.1993 року за адресою: АДРЕСА_3 , знята з реєстрації місця проживання з 12.10.2022 року, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_4 , разом з нею за тією ж адресою був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: частки в праві спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15, 112); земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Дніпропетровська область, Широківський район, Степова с/рада (а.с.16-17,18,19) та частки в праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20-21).

ОСОБА_4 до одруження мала прізвище « ОСОБА_19 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №8 від 25.11.2022 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №1 від 25.11.2022 року (а.с.13,14).

Позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої. Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач також мала прізвище « ОСОБА_19 » (а.с.9 зворот). 27.03.1993 року вона уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_20 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.9 зворот), а відповідно до свідоцтва про одруження (а.с.9) позивач змінила прізвище на « ОСОБА_21 ».

Відповідно до копії спадкової справи №99/2022, яка заведена Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль Оленою Анатоліївною (а.с.86-116), 30.11.2022 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3 , зазначивши, що ОСОБА_4 була його цивільною дружиною.

26.01.2022 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль Олени Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри - ОСОБА_4 звернулась позивач ОСОБА_1 . 23.06.2023 остання подала заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.103,109).

23.06.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль Оленою Анатоліївною було видано Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії вих. № 117/02-31, за змістом якої: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є сином померлої ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом (відповідно до статті 1261 ЦК України), був зареєстрований з померлою ОСОБА_4 на дату її смерті, та не подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, а відтак вважається таким, що спадщину, яка відкрилась після смерті його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв; а ОСОБА_1 - сестра померлої, в свою чергу спадкоємцем за законом другої черги, в зв`язку з чим нотаріус прийшла до висновку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 .

Дослідженими судом доказами та показами допитаних свідків підтверджено факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації із 2014 року, в тому числі станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 - день смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Крім того, судом встановлено, що з 23 лютого 2016 року по 07 жовтня 2022 року ОСОБА_4 фактично проживала не за зареєстрованою адресою, а за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом про фактичне проживання особи (а.с.17) та показами допитаних у суді свідків.

Зміст спірних правовідносин.

Викладеним обставинам відповідають спадкові правовідносини.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1ст. 1269 ЦК України).

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст.1268 ч.5 ЦК України).

Згідно з п. 3.21, 3.22 гл. 10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17. від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).

Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц).

Висновок суду.

Аналіз спірних правовідносин в контексті вказаних норм права, дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації із 2014 року, в тому числі станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього (з 2014 року), протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт неприйняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з його непроживанням на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового забору у розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку - до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Зеркін Артур Сергійович, адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП судом не встановлений.

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ..

Повне судове рішення складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.