Справа № 466/9184/24 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О. Ф.
Провадження № 22-ц/811/2869/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Марко О.Р.,

з участю представника позивача адвоката Качмара І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11 вересня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- поділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за рахунок вартості майна у розмірі 1 965 000 грн 00 коп.

Одночасно з пред`явленням позовуОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява мотивована тим, що на даний час існують обґрунтовані ризики, що відповідач може відчужити набуті у шлюбі квартири, які є спільною сумісною власністю подружжя на користь третіх осіб, шляхом отримання письмової згоди позивача від ОСОБА_4 (котра є мамою відповідачки), якій ним видано довіреність, котра на даний час не скасована заявником.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кочмара Івана Остаповича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кочмар Івана Остаповича до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та стягнення компенсації відмовлено.

Ухвалу суду мотивована тим, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо відчуження майна. Наведене заявником у заяві про забезпечення позову не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні обґрунтовані підставі для реального відчуження майна. З огляду на те, що заявником не доведено що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову. Суд також звернув увагу на заяву ОСОБА_1 , якою він скасував довіреність на ім`я ОСОБА_4 , видану 22 квітня 2023 року та посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сосновською О. Я. за реєстровим номером 1218, що унеможливлює дії останньої від імені заявника.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши у вересні 2024 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у забезпеченні позову не врахував того, що довіреність видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 22 квітня 2023 року та посвідчена приватним нотаріусом Львівськогоміського нотаріального округу Сосновською О. Я. за реєстровим номером 1218, на даний час не скасована, оскільки ОСОБА_1 перебуває поза межами України. Враховуючи, що майно, яке підлягає поділу перебуває у власності відповідача, остання може його безперешкодно відчужити на користь третіх осіб, отримавши згоду позивача на таке відчуження згідно із не скасованою довіреністю. Наведене істотно ускладнить, чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; поділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а за відповідачем - право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за рахунок вартості майна у розмірі 1 965 000 грн 00 коп.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні квартири.

До заяви про забезпечення позову додано Витяг з Державного Реєстру речових прав, актуальний станом на 08 серпня 2024 року, з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 є власником спірних об`єктів - квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Спірні об`єкти зареєстровані, відповідно, 17 серпня 2021 року та 28 лютого 2017 року.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року і такий розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року.

Таким чином, спірні об`єкти придбані під час перебування сторін у шлюбі.

22 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якою уповноважив останню представляти його інтереси з усіх питань, пов`язаних із придбанням на його ім`я, серед іншого, і квартир. Довіреність посвідчена у м. Львові, місце проживання позивача зазначено у Республіці Польща.

29 серпня 2024 року ОСОБА_1 видав заяву про скасування цієї довіреності, підпис заявника на цій заяві посвідчено нотаріусом в Сполучених Штатах Америки.

Відомості про скасування довіреності на підставі цієї заяви в матеріалах справи відсутні.

Предметом позову у даній справі є позовні вимоги майнового характеру про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Задоволення позову може мати наслідком зміну форми власності на спірне майно, а також стягнення компенсації.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У пунктах 23 та 24 постанови Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 зроблено такі висновки: «23. Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

24. Водночас Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, з таких підстав.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника».

Таким чином, колегія судді приходить до висновку, що з огляду на наведені висновки, враховуючи обставини справи, що переглядається, а саме, що між сторонами дійсно виник спір щодо майна, на яке позивач просить накласти арешт, і про стягнення грошової компенсації, спірне майно зареєстрована на ім`я відповідачки, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а його невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання, такий захід забезпечення позову буде домірним заявленим позовним вимогам і при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи, чи осіб, що не є її учасниками, можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац другий частини другої статті 376 ЦПК України).

За встановлених обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, питання щодо розподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції, буде вирішено судом, який розглядає справу по суті, за результатами її розгляду, а не апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року скасувати, прийняти нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та стягнення компенсації шляхом накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); та

- квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Стягувач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова підлягає негайному виконанню з дня її прийняття.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич