Номер провадження: 22-з/813/475/24
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11.12.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Громіка Р.Д.,
суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи заяву адвоката Попової Ірини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткової постанови у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
26 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», та відповідно до пред`явлених вимог, позивач просив суд:
«Визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 237-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 » та поновити дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України».
Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 30.08.2022 по день фактичного допуску до роботи з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. моральної шкоди.
Рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року скасовано. Постановлено у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 30.08.2022 №237-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та поновити дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «Адміністрація морських портів України». Стягнено з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2022 до 01.05.2023, у розмірі 516 586 гривень 86 копійок (з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів). Стягнено з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнено з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір: за подання позовної заяви у розмірі 6206 гривень 77 копійок; за подання апеляційної скарги у розмірі 9310 гривень 16 копійок.

25 листопада 2024 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Попової І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій адвокат просить стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 25 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Дана заява обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В межах апеляційного розгляду ОСОБА_1 було сплачено 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

На підтвердження понесених витрат до даної заяви додано:

- платіжну інструкцію №559217540 від 15 березня 2024 року на суму 2000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №531591085 від 02 січня 2024 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №520185057 від 03 грудня 2023 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №509524414 від 07 листопада 2023 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №499716515 від 13 жовтня 2023 року на суму 10000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року.

Також, в заяві від 11 грудня 2024 року адвокат Попова І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. обгрунтовуються не лише складанням процесуальних документів, але і безпосередньою участю у судових засіданнях в приміщенні Одеського апеляційного суду. Зокрема, в межах апеляційного розгляду представник апелянта проживає за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 . Відтак, до заявленої суми витрат, яка підлягає стягненню, входить вартість квитків на залізничний потяг та/або автобус (Автолюкс). За обставин викладених вище просить задовольнити подану заяву, та стягнути 25 000 грн. на правничу допомогу.

10 грудня 2024 року до Одеського апеляційного суду від ДП «Адміністрація морських портів України» надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, в якій останнє просить відмовити у задоволенні заяви адвоката Попової І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення з проханням стягнути з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

Дані заперечення обґрунтовані, зокрема, тим, що у ордері на надання правничої (правової) допомоги від 24 жовтня 2023 року №1295552, наявні відомості про те, що ордер виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 12 жовтня 2023 року, проте надані адвокатом платіжні інструкції містять призначення платежу із вказанням «відповідно до договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023». Зазначені розбіжності не дають змоги встановити зв`язок із проведеними оплатами та наданими адвокатом послугами на підставі виданого ордеру на надання правничої (правової допомоги) від 12 жовтня 2023 року №1295552. Відтак відсутні докази на здійснення оплати наданих адвокатом послуг у справі №522/17582/22. Також до заяви про ухвалення додаткового рішення від 25 листопада 2024 року адвокатом Поповою І.С. не додано, ні самого договору на правову допомогу, ні актів приймання-передачі наданих послуг, ні детального розрахунку таких витрат чи опису наданих послуг, що надавало б змогу оцінити здійснені ним дій та понесені апелянтом витрати.

Про судове засідання, призначене на 11 грудня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

11 грудня 2024 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Попової І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява, в якій остання просить розглянути заяву про стягнення витрат на правничу допомогу без участі представника скаржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 грудня 2024 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення та відмови в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегією суддів встановлено, що адвокат Попова І.С. представляє інтереси ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді на підставі ордеру від 24 жовтня 2023 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 12 жовтня 2023 року (т.3 а.с.77).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем у суді апеляційної інстанції надано наступні документи:

- платіжну інструкцію №559217540 від 15 березня 2024 року на суму 2000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №531591085 від 02 січня 2024 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №520185057 від 03 грудня 2023 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №509524414 від 07 листопада 2023 року на суму 5000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- платіжну інструкцію №499716515 від 13 жовтня 2023 року на суму 10000,00 грн, з призначенням платежу відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року;

- білет на ім`я Попової Ірини на 11 грудня 2024 року з Одеси до Києва на суму 795,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегією суддів встановлено, що адвокатом Поповою І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутній та суду апеляційній інстанції не надано договір про надання правничої допомоги, а саме договір про надання правової допомоги №б/н від 12 жовтня 2023 року, який зазначено в ордері, яким підтверджуються повноваження адвоката як представника Кірпічнікова М.П. в суді апеляційній інстанції, у якому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, визначається розмір витрат на правничу допомогу.

В наданих адвокатом платіжних інструкціях в призначенні платежу зазначено відповідно договору правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року, проте в ордері на надання правничої (правової) допомоги заначено договір від 12 жовтня 2023 року.

Матеріали справи не містять жодного договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Поповою І.С. та ОСОБА_1 . Жодних пояснень, щодо вказаних обставин адвокатом не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом із відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання відповідних доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Колегією суддів встановлено, що адвокатом Поповою І.С. в заявах поданих до суду апеляційної інстанції не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла сторона і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та, всупереч ч. 1 ст. 246 ЦПК України, заява про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважності причин неподання до суду доказів, якими підтверджується розмір понесених стороною судових витрат в суді апеляційної інстанції, до закінчення судових дебатів у справі.

На виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №285/5547/21, від 12 серпня 2024 року у справі №686/9133/23).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні усі належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не надано договір про надання правничої допомоги, що унеможливлює встановлення умов визначення розмір вказаних витрат, що в свою чергу унеможливлює стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

В задоволенні заяви адвоката Попової Ірини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький