ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 2-3197/08

Провадження № 22-ц/4820/1049/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянтки адвоката Лозінського М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-3197/08 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року про забезпечення позову, в складі судді Савчука Р.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 49280,98 грн матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Фіат Добло» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 14253,50 грн упущеної вигоди, 600 грн витрат на перевезення автомобіля, 520 грн оплати за складання звіту про оцінку автомобіля та 1500 грн моральної шкоди, всього на суму 66154,48 грн; з метою забезпечення позову накласти арешт на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 січня 2008 року, близько 21 години 40 хвилин, відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Фіат Добло», державний номер НОМЕР_1 , який належав позивачу, по автодорозі між селами Шпиченці і Терешівці, в порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на узбіччя та перекинувся. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2008 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено, а йому завдано матеріальної шкоди на суму 49280,98 грн. Крім того, на перевезення автомобіля ним було витрачено 600 грн та 520 грн на оплату за складання звіту про оцінку автомобіля. З часу ДТП автомобіль не відремонтовано і внаслідок цього ним не отримано прибуток від перевезення пасажирів. Зазначає, що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Іншого майна, на яке можна звернути стягнення, у відповідача немає. Позивачу стало відомо, що відповідач дану частину квартири хоче продати та виїхати з міста з метою уникнення від сплати боргу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2008 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2008 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 64654,48 грн матеріальних збитків, 692 грн судових витрат та 1000 грн моральної шкоди. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 автозапчастини, які будуть замінені на нові запчастини, внаслідок відновлювального ремонту автомобіля.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, але вважає що оскаржуваним судовим рішенням суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 26 березня 2008 року Хмельницьким міськрайонним судом було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, 14 лютого 2008 року, на підставі договору дарування частини квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1171, ОСОБА_3 подарував 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 для ОСОБА_1 . Таким чином, на момент постановлення судом першої інстанції ухвали про накладення арешту, ОСОБА_3 вже не був власником 1/4 частки вказаної квартири. Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову, не з`ясував та не перевірив, що дане нерухоме майно уже не належить ОСОБА_3 , а відтак спірний арешт було накладено безпідставно. При цьому, апелянтка не була учасником даної справи, однак оскаржувана ухвала безпосередньо стосується її прав та інтересів, оскільки ще до прийняття ухвали про накладення арешту на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , та станом на даний час вона є власником цієї частини квартири спільно з її чоловіком ОСОБА_4 , а обтяження у виді арешту на 1/4 частину квартири стосується здійснення та реалізації апелянткою права власності на квартиру.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 15 квітня 2024 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_1 адвокат Лозінський М.В. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Інші учасники справи апелянтка ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника апелянтки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 24 березня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

З метою забезпечення позову ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року у даній справі накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Відповідно до повідомлення Хмельницького БТІ №589735 від 04.02.2008 за ОСОБА_3 зареєстровано 1/4 долю приватизованої квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1996.

14 лютого 2008 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_1 (Обдаровувана) укладено договір дарування частини квартири б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1171, згідно з яким ОСОБА_3 подарував 1/4 частину, а ОСОБА_1 прийняла в дар за цим договором 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною другою статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, яка не була залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 151 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 152 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 5, 10 статті 153 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України в чинній редакції.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення виконання в майбутньому судового рішення і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі №759/13257/19 зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Судом встановлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувала справа №2-3197/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В межах даної справи, з метою виконання рішення суду, ухвалою суду першої інстанції від 26 березня 2008 року накладено арешт на 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 .

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №371316085 від 25.03.2024) вбачається, що 03.04.2008 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу на підставі ухвали суду першої інстанції від 26.03.2008 зареєстровано обтяження у виді арешту на 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 .

Оскаржуючи ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, посилається на порушення даною ухвалою її прав та інтересів, оскільки з 14 лютого 2008 року вона є власником 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору дарування частини квартири від 14.02.2008, укладеного між нею та ОСОБА_3 , а відтак, накладений арешт позбавляє її можливості реалізувати своє право власності на майно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2021 року у справі №755/5333/20 вказав, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження суди не звернули увагу, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі №372/333/20, від 21 квітня 2022 року у справі №755/5300/21.

Отже, враховуючи, що станом на час прийняття судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 вже не перебувала у власності відповідача ОСОБА_3 , а належала на праві власності ОСОБА_1 , яка не була учасником справи, вимог до даної особи не заявлялося, а тому з урахуванням вимог щодо співмірності заходу забезпечення арешт не міг бути накладений, а заява про забезпечення позову задоволенню не підлягала.

Таким чином, суд першої інстанції перед прийняттям рішення про задоволення заяви про забезпечення позову мав би пересвідчитись, що майно, на яке просив накласти арешт позивач, дійсно належить відповідачу на праві приватної власності, а не іншим особам.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності сторін, а застосований судом вид вжитих заходів забезпечення не може вирішувати питання про права інших осіб, крім відповідача, тим більше осіб, які не беруть участі у справі.

Натомість, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 безпосередньо стосуються прав особи, а саме ОСОБА_1 , яка не є учасником справи, проте є власником спірного майна. Оскаржуваним судовим рішенням порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, на момент задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, суд вирішив питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником арештованої частки квартири та не є учасником справи, що є порушенням норм законодавства та є недопустимим.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому її слід задовольнити, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову були допущені порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2008 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко