Номер провадження: 22-ц/813/2733/24
Справа № 523/8587/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В. 12 вересня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2022 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 9534,70 грн. та судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та споживачем було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг (відповідач, здійснюючи користування об`єктом, на який постачалась електрична енергія, автоматично приєднався до умов договору) за фактом споживання електроенергії на об`єкт побутового споживача, та відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків. За період з червня 2019 року по лютий 2021 року ОСОБА_1 фактично спожив електричну енергію, однак ним не було здійснено жодної оплати за спожиту електроенергію, на підставі чого утворилась заборгованість, яка складає 9534,70 грн.

26 серпня 2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса цивільну справу №523/8587/22 за позовом ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 було передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси.

26 грудня 2022 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким суд задовольнив позов ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», та стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 9534,70 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року було скасовано.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року цивільну справу було передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Суворовського районного суду м. Одеси.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 9534,70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право власності відповідача на будинок було зареєстровано лише 23 липня 2021 року, та позивачем не надано жодних доказів щодо фактичного споживання саме ОСОБА_1 електроенергії у період з червня 2019 року по лютий 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Для проведення розрахунків, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

За розрахунковий період червень 2019 року лютий 2021 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, були отримані дані (лист з АТ «ДТЕК Одеські електромережі» щодо даних комерційного обліку) щодо фактичного споживання електричної енергії споживачем з особовим рахунком НОМЕР_1 за ці розрахункові періоди (а.с.17).

З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_2 , станом на дату надання інформації було спожито 6458 кВт.год електричної енергії, у тому числі за період червень 2019 року лютий 2021 року боржник фактично спожив електричної енергії, в кількості 6458 кВт.год на суму 9534,70 грн.

З цього ж листа вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2021 року по червень 2023 року споживання електроенергії не було.

Також, як вже вказувалось вище, особовий рахунок № НОМЕР_1 було відкрито на ім`я ОСОБА_2 .

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_1 лише 23 липня 2021 року.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація права власності не може відбуватися на підставі технічного паспорту, а отже, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 165041869 від 10 жовтня 2021 року не є достатнім і не є належним доказом, який дає змогу дійти висновку про те, що об`єкт за вказаною адресою постачання електричної енергії, перейшов у власність відповідача саме 23 липня 2021 року.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність.

Частина 5 ст. 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що предметом заявлених ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію.

Відповідно, питання щодо правових підстав та часу набуття ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також законності проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності відповідача на належне йому майно - не входить до предмета доказування у даній справі, та вказаним фактам не могла бути надана правова оцінка судом першої інстанції.

Аналогічно безпідставними є доводи суду про те, що відповідачем не були надані жодні правовстановлюючі документи, які підтверджують підставу набуття права власності, оскільки, як вже вказувалось вище, правові підстави набуття права власності ОСОБА_1 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, зазначивши про непідтвердженість факту набуття ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 липня 2021 року.

Натомість, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий на ім`я особи, яка не приймала участь у розгляді справи - ОСОБА_2 , та за цим рахунком було зафіксовано споживання електричної енергії за період червень 2019 року лютий 2021 року на суму 9534,70 грн., за період з лютого 2021 року по червень 2023 року споживання електроенергії не було,

У наступному, з 23 липня 2021 року, новим власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , став ОСОБА_1 , та жодних доказів того, що споживання електричної енергії за період з червня 2019 року по лютий 2021 року здійснювалось саме відповідачем, а не ОСОБА_2 , ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Власність, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майно, тому за відсутності відповідної умови в договорі про відчуження нерухомого майна вимоги до нового власника про стягнення заборгованості за отриманими комунальними послугами попереднього власника є безпідставними.

Відповідний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20.

Відповідно, оскільки право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ОСОБА_1 лише 23 липня 2021 року, і матеріали справи не містять доказів, що до цього моменту відповідач був користувачем вказаного будинку, то висновки суду першої інстанції про покладення на ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати заборгованості за отриманими комунальними послугами за період з червня 2019 року по лютий 2021 року, є необгрунтованими.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе