Дата документу 26.04.2024
Справа № 334/9305/23
Провадження № 2/334/306/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС України про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.10.2023 відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання на 30.11.2023 року. Відповідачам, разом з копією позовної заяви та додатків до позову, встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлена позивачем вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору є безпідставною та необґрунтовано. Просив суд відмовити позивачу у позові.

До початку судового розгляду, відповідачка ОСОБА_3 також подала відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав його необґрунтованості.

Крім того, 08.11.2023 року ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про витребування майна.

Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна - прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору.

Представник Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області, як третя особа за первісним позовом надав суду письмові пояснення разом з оригіналом договору купівлі продажу транспортного засобу від 20.10.2021 року, для огляду у судовому засіданні та засвідчену копію для долучення його до матеріалів справи.

По суті позову зазначив, що первісний позов ОСОБА_1 не містить жодної обставини, які б свідчили, що права позивача порушуються, оспорюється, та/або не визнаються третьою особою - ГСЦ МВС, регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) та/або у тому числі його структурними підрозділами. Зазначені у позовній заяві обставини, на які озивач за первісним позовом посилається як підставу своєї вимоги, не вказують на будь-які порушення, невизнання пбо оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача зі сторони ГСЦ МВС, а долучені до позовної заяви докази не підтверджують зазначених позивачем в обгрунтування позовної вимоги обставин.

З вищенаведених підстав, просили суд долучити письмові пояснення до матеріалів справи та врахувати їх у нарадчіц кімнаті ухваленні рішення.

Представник позивача за первісним позовом під час проведення підготовчого судового засідання уточнив позовні вимоги ОСОБА_1 зазначивши, що спірний автомобіль, технічний паспорт та ключи від транспортного засобу перебувають у володінні позивача, тому спір у цій частині відсутній. З урахуванням вищезазначеного, просив суд прийняти уточнений позов та розглядати його у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року підготовче судове засідання закрито. Інших процесуальних дій не вчинялось.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом доводив суду, що автомобіль «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 належав ОСОБА_1 на праві власності.

ОСОБА_2 та, донька позивача - ОСОБА_3 - відповідач 1 та відповідач 2, перебувають у фактичних шлюбних відносинах та мають спільну дитину. На цій підставі 26.08.2021 позивач видав на ім`я відповідача 1 ОСОБА_2 нотаріально засвідчену довіреність на право управління вказаним транспортним засобом. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом і Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапською Н.О., номер у реєстрі нотаріальних дій - 1459. Метою видачі цієї довіреності була передача права на управління транспортним засобом за відсутності позивача, щоб діти мали можливість користуватися автомобілем. Наміру продавати вказаний транспортний засіб позивач не мав та до сьогодні - не має. Автомобіль постійно зберігався на подвір`ї домоволодіння позивача, за винятком тих випадків, коли відповідачі брали автомобіль для вирішення спільних намірів, побутових питань, поїздок на відпочинок.

У серпні 2023 року, позивач випадково звернув увагу на те, що на автомобілі «Мазда» СХ-5, встановлені інші номерні знаки. Таку відмінність він помітив після чергового користування автомобілем відповідачами.

Звернувшись до ОСОБА_2 з питанням щодо інших номерних знаків, позивач не отримав виразну відповідь, а наприкінці серпня 2023 року, позивачу стало відомо, що його транспортний засіб ОСОБА_2 було переоформлено на відповідача 2 ОСОБА_3 . При цьому, будь-яких угод на реалізацію вказаного транспортного засобу він не підписував, коштів від реалізації належного йому автомобіля він не отримував.

21 вересня 2023 року позивач скасував раніше видану довіреність.

Про скасування довіреності, позивач повідомив ОСОБА_3 шляхом направлення відповідного листа поштовою кореспонденцією, яку вона отримала 04 жовтня 2023 року. Проте, добровільно здійснити перереєстрацію вказаного автомобіля відповідачка ОСОБА_3 відмовляється.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля відбувався без його згоди та його участі. У письмовій формі договір не укладався та не був зареєстрований в установленому порядку, тому, на переконання позивача, довіреність на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі- продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб.

З урахуванням наданих пояснень щодо позовних вимог та наданих письмових доказів, представник позивача просив суд задовольнити позов ОСОБА_1 , визнавши недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, серійний номер НОМЕР_2 , який був укладений 20.10.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та застосувати наслідки недійсності договору. А також, стягнути судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на оплату правничої допомоги.

Стосовно вимог зустрічного позову, представник позивача просив суд відмовити у його задоволенні з підстав того, що зустрічні вимоги безпідставні та необґрунтовані.

Представник відповідача 1 ОСОБА_2 у судовому засіданні надав свої пояснення та вважає, що ОСОБА_2 не є стороною оскаржуваного договору. Тобто, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, який укладався між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 ОСОБА_2 не був стороною такого договору, а тому може бути залучений до участі у вказаній справі лише у якості третьої особи.

Щодо предмету позову, представник відповідача 1 доводив, що укладаючи від імені Позивача оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5 Відповідач-1 діяв правомірно та в межах наданих повноважень, оскільки діяв за нотаріально посвідченою довіреністю, у якій зафіксовані повноваження ОСОБА_2 щодо продажу транспортного засобу.

На момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника для представника та третіх осіб не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої події або коли представник дізнався або міг дізнатися про скасування довіреності або коли третя особі дізналася або могля дізнатися, що дія довіреності припинилася.

Представник відповідача 1 зауважив суд, що викладені у позові обставини, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а письмові докази спростовують пояснення представник позивача.

Долучені до матеріалів справи письмові докази свідчать про правомірність договору купівлі-продажу транспортного засобу, законність його перереєстрації та про надуманість заявлених вимог. Тому, просив суд відмовити ОСОБА_1 у позові у повному обсязі.

Представник другого відповідача ОСОБА_3 адвокат Остапенко В.С. у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Головного сервісного центру МВС України надав суду пояснення з приводу позовних вимог та письмові пояснення, які просив врахувати при винесенні рішення суду. На його думку, позовна заява ОСОБА_4 не містить жодної обставини, які б свідчили, що права Позивача за первісним позовом порушуються, оспорюється, та/або не визнаються третьою особою. Зазначені у позовній заяві обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилається як підставу своєї вимоги, не вказують на будь-які порушення, невизнання пбо оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача зі сторони ГСЦ МВС та або у тому числі його структурних підрозділів. Долучені до позовної заяви докази не підтверджують зазначених позивачем в обгрунтування позовної вимоги обставин. Транспортний засіб, власником якого був позивач, було перереєстровано 20.10.2021 у територіальному сервісному центрі МВС за № 2348 на відповідача ОСОБА_3 , на підставі заяви № 337251166 від 20.10.2021, за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 2348/2021/2865022 від 20.10.2021, продавцем якого був позивач в особі уповноваженої довіреністю особи - ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_2 був уповноважений на розпорядження (продати) транспортний засіб власником якого був позивач, а також укладати та підписувати необхідні договори в тому числі купівлі-продажу. Таким чином, територіальний сервісний центр МВС № 2348. надав адміністративну послугу з перереєстрації транспортного засобу на нового власника у відповідності до законодавчих (нормативно правових підстав), якими визначено умови, спосіб реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, а саме у відповідності до Закону України «Про дорожній рух», Порядку № 1388 та Цивільного кодексу України. Вимоги позивача застосувати наслідки недійсності договору, на переконання представника третьої особи є незрозумілим у контексті Закону «Про дорожній рух» та Порядок № 1388, які не містять алгоритму відновлення державної реєстрації транспортного засобу у випадку його перереєстрації на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, який у подальшому визнаний судом недійсним. Порядок № 1388 містить чіткий алгоритм, як повинна проводитись реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу. Проведення реєстраційних дій, повинно здійснюватись відповідно до приписів чинного законодавства та Порядку № 1388.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи по суті, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, представників відповідачів за первісним позовом, представника третьої особи за первісним позовом, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 , в особі представника, звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №2348/2021/2865022 від 20.10.2021 року, за умовами якого ОСОБА_1 продав автомобіль «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , який належав йому на праві власності.

Проте, у судових дебатах та уточненій позовній заяві прохальна частина позовних вимог визначена як - визнати недійсним договір купівлі-продажу та застосувати наслідки недійсності договору.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача зазначав, що спірний договір був укладений між ОСОБА_2 ( Відповідачем-1) та ОСОБА_3 ( відповідачем 2), що не відповідає дійсності, та спростовується письмовими доказами.

Але, з дослідженого судом оригіналу договору купівлі-продажу автомобіля від 20.10.2021 року, сторонами договору купівлі-продажу спірного автомобіля є позивач ОСОБА_1 та відповідачка2 ОСОБА_3 .

Відповідно до положень частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено - правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього у грошову суму.

Виходячи з аналізу правових норм, представник діє виключно від імені сторони договору. Представник не може набувати статусу сторони договору. Укладений договір не створює для представника цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: 2)правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3)правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

На переконання суду, між позивачем ОСОБА_1 , як батьком та відповідачкою ОСОБА_3 , як донькою, склалася життєва ситуація, а саме хвороба батька, яка призвела до волевиявлення батька, на законих підставах продати донці автомобіль «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності.

Зважаючи на вік та стан здоров`я позивача, він з об`єктивних обставин (важка хвороба), не зміг приїхати до сервісного центру, щоб провести переоформлення автомобілю.

Відповідач 1 ОСОБА_2 на той час був помічником ОСОБА_1 , як депутата Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та батьком онука ОСОБА_1 . У них були дружні стосунки, тому, саме на ім`я ОСОБА_2 була складена довіреність 26.08.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального кругу Запорізької області Касапською Н.О. (третя особа) за якою, позивач ОСОБА_1 надав повноваження Відповідачу-1 ОСОБА_2 розпоряджатися автомобілем «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Зі змісту даної довіреності вбачається, що позивач надав Відповідачу-1, окрім іншого, повноваження щодо продажу спірного автомобіля.

20.10.2021 року (менше ніж через два місяці з дати посвідчення довіреності), на підставі вказаної довіреності у Територіальному сервісному центрі МВС 2348 було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 23482021/2865022 від 20.10.2021 року, на підставі якого було проведено перереєстрацію автомобілем «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 у зв`язку із зміною власника.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , у якому власником автомобіля зазначено ОСОБА_1 було анульовано та видано нове свідоцтво про реєстрацію спортного засобу НОМЕР_4 , у якому власником зазначено ОСОБА_3 . Також було замінено номерний знак НОМЕР_5 на новий номерний знак - АР8359І.

Відповідно до пункту 8 Порядку№1388 від 07.09.1998 року, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Отже, оформлення договору купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску та його перереєстрація зв`язку із зміною власника було проведено у Територіальному сервісному центрі МВС №2348 у чіткій відповідності із вказаним вище Порядком на підставі нотаріально посвідченої довіреності, як того вимагає пункт 8 Порядку.

Суд ставить під сумнів посилання представника позивача, що він не був обізнаний про перереєстрацію транспортного засобу та оформлення нових номерних знаків, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що протягом двох років (до скасування доручення), донька ОСОБА_3 піклувалася про хворого батька. На прохання батька, для його власних потреб, ОСОБА_3 передавала йому автомобіль у тимчасове користування разом з ключами та технічними документами.

На думку суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про скасування довіреності у вересні 2023 року після семейної сварки, забравши при цьому автомобіль, ключи та технічний паспорт на нього.

Представником позивача відповідний висновок суду не спростований, доказів протилежного не надано.

Суд наголошує, що укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не віднесено чинним законодавством до правочинів, які можуть бути вчинені особою лише особисто, а тому відсутні обмеження для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу представником за довіреністю.

При вчиненні нотаріально посвідченої довіреності від 26.08.2021 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапською Н.О., в порядку, визначеному положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року № 296/5, було встановлено особу позивача, перевірено дієздатність Позивача, встановлено його дійсні наміри щодо видачі довіреності та повноважень за такою довіреністю. Встановлено розуміння позивачем значення, умов та правових наслідків для позивача при видачі довіреності з обумовленими в ній повноваженнями, у тому числі повноваженнями щодо продажу спірного автомобіля, а також встановлено відповідність волі і волевиявлення позивача щодо видачі довіреності із обумовленими у ній повноваженнями.

Згідно положень ст.ст. 43, 58 Закону України «Про нотаріат»: не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх оважених представників; при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії щодо встановлення особи учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії; встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, національним паспортом іноземця або документом, що його замінює.

Укладаючи від імені позивача оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, Відповідач-1 ОСОБА_2 діяв правомірно та в межах наданих повноважень, оскільки за нотаріально посвідченою довіреністю, у якій зафіксовані повноваження щодо продажу транспортного засобу.

На дату укладення договору купівлі-продажу, довіреність була дійсною, не скасованою,а позивач жодних вимог про визнання довіреності недійсною не заявляв, а отже не заперечує її дійсності станом на дату укладення договору купівлі-продажу.

Виходячи з вищевикладеного, договір купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, було укладено у законний та в межах наданих за нотаріально посвідченою довіреністю повноважень.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до діючого процесуального законодавства тільки позивач визначає підстави та предмет позову.

Предметом позову, який під час розгляду справи уточнювався представником позивача, є визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20.10.2021 року недійсним та застосування наслідків недійсності договору.

Суд звертає увагу на те, що загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Предметом спору в даній справі є договір купівлі-продажу транспортного засобу, однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі при укладенні вказаного договору діяли недобросовісно.

Таким чином, ОСОБА_1 як позивач, його представник, не надав суду доказів та не навів фактів недійсності оспорюваного правочину. Доказів того, що у позивача взагалі була відсутня воля на укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля суду не надано.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, якою передбачені права та обов`язки учасників справи і вони зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, при розгляді спорів про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд має виходити з того, що довіреність не є договором купівлі-продажу. При видачі довіреності виникають правовідносини представництва, що регламентуються положеннями глави 17 розділу 1 Книги першої ЦК України. При видачі довіреності не виникають відносини купівлі-продажу, які регламентуються положеннями глави 54розділу 3 книги п`ятої ЦК України.

Вищенаведені обставини свідчать про правомірність договору купівлі-продажу транспортного засобу, законність його перереєстрації та безпідставність вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Дослідивши зібрані докази за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , ключей від нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Оскільки судом встановлено правомірність укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та законність перереєстрації транспортного засобу, то як наслідок, у ОСОБА_3 є право витребувати своє майно, від особи, яка без відповідної правової підстави володіє ним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз положень ст. 387 ЦК України підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє майном, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

При цьому, об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду, що викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16.

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється, зокрема, для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16 (пункт 43).

Таким чином, віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Верховний суд в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц вказав, що розглядаючи спори щодо витребування майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити усі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок злочинних дій.

В ході розгляду даної цивільної справи, достеменно встановлено, що позивач ОСОБА_3 набула право власності на автомобіль «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 на законих підставах.

Оформлення договору купівлі-продажу автомобіля «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску та його перереєстрація зв`язку із зміною власника було проведено у чіткій відповідності з Порядком державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів № 1388 та на підставі нотаріально посвідченої довіреності, як того вимагає пункт 8 Порядку №1388.

Отже, ОСОБА_1 як позивач та його представник, не надав суду доказів та не навів фактів недійсності оспорюваного правочину, а звідси доказів того, що майно вибуло з володіння позивача за первісним позовом поза його волею або внаслідок злочинних дій.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що спірний автомобіль вибув з його володіння поза її волі. Жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу вона не вчиняла.

Таким чином, встановивши, що спірний автомобіль вибув із володіння ОСОБА_3 поза волі останньої, суд дійшов висновку про витребування цього транспортного засобу з чужого незаконного володіння - ОСОБА_1 .

Враховуючи інтереси позивача як власника спірного транспортного засобу, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, суд вважає, що права та інтереси власника ОСОБА_3 , яка позбулася володіння автомобілем, за обставин цієї справи порушені саме відповідачем.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню.

Відповідачем за зустрічним позовом не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.

За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-якідані,на підставіяких судвстановлює наявністьабо відсутністьобставин (фактів),що обґрунтовуютьвимоги ізаперечення учасниківсправи,та іншихобставин,які маютьзначення длявирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Так, представником позивача за зустрічним позовом заявлена вимога про стягнення з ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору у розмірі 1073,60 гривень та витрат на опату правничої допомоги у розмірі 20000 гривень.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами ст.141 ч.3 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач для захисту своїх порушених майнових прав був вимушений звернутись за професійною правничою допомогою до адвоката Остапенко Владислава Станіславовича.

З метою захисту порушених майнових прав позивача, між ним та адвокатом Остапенко В.С. було укладено договір про надання правової допомоги № 30/10 від 10.2023 року, за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання щодо надання повного комплексу юридичних послуг з питання захисту порушених прав позивача.

До комплексу юридичних послуг згідно вказаного договору про надання правової допомоги входять три етапи, а саме: перший етап: виконання зобов`язань з надання комплексу юридичних послуг за договором, а саме: аналіз документів, зокрема щодо продажу спірного автомобіля, вивчення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та доданих до позовної заяви документів; проведення аналізу вимог чинного законодавства з питань укладення договорів з відчуження транспортних засобів, державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку транспортних засобів; проведення аналізу судової практики з питань визнання недійсними правочинів щодо відчуження транспортних засобів та з питань витребування транспортних засобів чужого незаконного володіння; визначення перспективності справи; забезпечення доказової бази; підготовка та направлення адвокатських запитів про надання інформації та документів; вчинення інших заходів за необхідності. Другий етап: підготовка відзиву на позовну заяву у справі № 334/9305/23, яка розглядається Ленінським районним судом м. Запоріжжя з додатками; підготовка зустрічного позову про витребування транспортного засобу з додатками. Третій етап: супровід розгляду справи в суді першої інстанції, в тому числі: підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив, відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву; отримання та подання додаткових доказів; підготовка та подання клопотань про витребування доказів, інших процесуальних заяв, клопотань, пояснень, заперечень тощо; підготовка до участі та участь у судових засіданнях; вчинення інших дій, необхідних для забезпечення захисту прав позивача на стадії розгляду позовних вимог в суді першої інстанції.

Згідно умов договору про надання правової допомоги загальна вартість послуг за договором становить грошову суму у розмірі 20 000,00 гривень, яка повинна бути сплачена у повному обсязі до завершення третього етапу виконання адвокатом зобов`язань за договором.

На підтвердження факту понесення витрат у відповідній сумі та факту надання послуг, до зустрічної позовної заяви додаються копії договору про надання правової допомоги, рахунку, актів надання послуг за виконання зобов`язань.

При цьому, адвокат зазначив, що такий розмір витрат ОСОБА_3 , є обгрунтованим та справедливим.

Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги висновки КГС ВС від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів касаційної інстанції враховує, що 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ("Iatridis v. Greece", заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" ("Pakdemirli v. Turkey", заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлена представником відповідача до стягнення з позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. є пропорційною обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

При визначенні розміру витрат, суд також враховує виконані роботи, складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, з огляду на те, що суд задовольнив зустрічний позов повністю, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1073, 60 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст..ст.202, 203, 204, 205,207,208, 215, 239,321,330,317, 387,388,655 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапська Надія Олександрівна, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС України про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна задовольнити повністю.

Витребувати у ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) автомобіль «Мазда» СХ-5, 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ключі від автомобіля шляхом їх вилучення та передачі ОСОБА_3 (РНОКП: НОМЕР_7 )

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКП: НОМЕР_7 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 20 000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду або через Ленінський районний суд м.Запоріжжя .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та проголошено 02 травня 2024 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.