Справа номер 490/3593/22 Головуючий суду першої інстанції - Шолох Л. М.
Провадження номер 22-ц/812/1791/24 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Травкіною В. Р.,

за участі представників відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2024 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_3 подав до суду зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що 20 січня 2022 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір №200122-14, за умовами якого останній зобов`язувався поставити обладнання та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника - ресторані по АДРЕСА_1 у відповідності з умовами цього договору на підставі технічного завдання замовника, а замовник зобов`язувався прийняти і оплатити ці роботи та обладнання.

У пункті 14.8 договору сторони визначили, що договір є змішаним та містить елементи договору підряду та договору поставки.

У день підписання договору ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 30 000 Євро, про що склав розписку.

Позивач вказував, що на день подання позову договір не виконаний, від врегулювання спору шляхом припинення договору та повернення отриманих коштів відповідач ухиляється, на письмові звернення позивача відповіді не надає.

На переконання позивача, враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, ОСОБА_4 не міг його укладати, оскільки не був на той момент особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, що протирічить вимогам статті 712 ЦК України.

З огляду на зазначене, на думку ОСОБА_3 укладений між сторонами договір є недійсним.

Враховуючи вказане, позивач просив визнати недійсним договір №200122-14 від 20 січня 2022 року про поставку обладнання, укладений між ним та ОСОБА_4 , а також на підставі ст.1212, 1214 ЦК України стягнути з ОСОБА_4 на його користь безпідставно отримані кошти у сумі 30 000 Євро та проценти за користування коштами у сумі 3052,00 Євро.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що аналіз змісту укладеного між сторонами договору свідчить про те, що він є змішаним договором купівлі-продажу та підряду, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Також ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_3 не доведено безпідставність отримання ним коштів за договором.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_4 просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та стягнути з нього судові витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, яку суд постановив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2023 року забезпечено позов ОСОБА_3 шляхом накладання заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження належного ОСОБА_4 нежитлового приміщення №189 загальною площею 50,1 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції зазначав, що оскаржуваний позивачем правочин є договором підряду, а не поставки як зазначено позивачем, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2024 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у сумі 21 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що укладений між ним та ОСОБА_4 20 січня 2022 року договір №200122-14 має всі ознаки притаманні договору поставки, який відповідач не мав права укладати в силу ст. 712 ЦК України, оскільки не є суб`єктом господарювання, що є підставою для задоволення його позову.

Доводи інших учасників справи

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Також ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 15 000 грн, докази сплати яких зобов`язувався надати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

20 січня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір №200122-14, за умовами якого ОСОБА_4 , виступаючи як підрядник, зобов`язався поставити ОСОБА_3 , який виступав в якості замовника, обладнання та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника по вул. Макарова, 60г у м. Миколаєві у відповідності з умовами договору, на підставі технічного завдання замовника, а замовник зобов`язувався прийняти і оплатити роботи та обладнання.

У Розділі «Визначення понять і термінів» сторони договору передбачили, що сторонами є замовник і підрядник, якими можуть бути фізичні або юридичні особи, що діють у відповідності до законодавства України. Об`єктом замовника є ресторан, розташований по АДРЕСА_1 . Роботи - це роботи, що виконує підрядник з поставки обладнання та монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника, що виконуються на підставі технічного завдання замовника (Додаток №2). Обладнання - це система вентиляції та кондиціювання визначена у комерційному кошторисі (Додаток №1 до цього Договору), що підлягає поставці на об`єкт замовника відповідно до умов цього договору. Матеріали - це будівельні матеріали, устаткування, вироби, конструкції, комплектуючі вироби, інвентар, інструменти, пристрої тощо, які використовуються підрядником в процесі виконання цього договору.

У п.3.1, 3.1.1 договору сторони визначили, що загальна вартість робіт, обладнання та матеріалів за цим договором визначається на підставі комерційного кошторису і становить 2 080 375,92 грн. Вартість не є твердою і може змінюватися залежно від прийнятих технічних рішень за погодженням сторін. Сторони узгодили встановити еквівалент загальної вартості в іноземній валюті Євро у сумі 64 785 Євро.

У п. 3.2. сторони передбачили порядок розрахунків за договором, а саме: протягом п`яти робочих днів з моменту підписання цього договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі, що еквівалентна 30 000 Євро. Другий платіж виконується замовником підряднику протягом п`яти робочих днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність відвантажити обладнання в розмірі еквівалентному 22 960,71 Євро. Третій платіж виконується замовником підряднику протягом п`яти робочих днів з моменту погодження між ними дати виконання монтажних робіт з монтажу холодильної техніки, у розмірі еквівалентному 8999,63 Євро. Остаточний розрахунок у сумі 2824,66 Євро здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.1 договору підрядник зобов`язувався поставити обладнання у строк не більше ніж 120 календарних днів з дати отримання оплати, передбаченої п.3.3.1, та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника згідно з графіком виконання робіт, погодженим з замовником.

Згідно з п.5.1, 5.2 договору забезпечення робіт матеріалами, обладнанням, устаткуванням, машинами, механізмами, робочою силою тощо покладається на підрядника та здійснюється власними силами підрядника та за його рахунок.

Для виконання робіт по договору замовник забезпечує підрядника електроенергією та водопостачанням. Пробиття отворів та виконання штроб, підведення живлення до обладнання, яке встановлює підрядник, покладається на замовника за технічним завданням підрядника.

З пунктів 9.1, 9.2, 9.3 випливає, що сторони передбачили проводити прийом-передачу виконаних робіт на об`єкті замовника. Здача-прийняття робіт та обладнання оформлюється актом приймання виконаних робіт в порядку та на умовах, визначених даним договором. Датою виконання робіт за даним договором вважається дата підписання сторонами акту приймання виконаних робіт.

З копії розписки ОСОБА_4 вбачається, що 20 січня 2022 року він отримав від ОСОБА_3 30 000 Євро за договором №200122-14 від 20 січня 2022 року.

06 серпня 2022 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_3 повторне повідомлення про готовність відвантажити обладнання та здійснити його монтаж на об`єкті замовника.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, відповідь на відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 19 ЦПК України, в редакції на час здійснення процесуальних дій, визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становив 2481 грн.

Враховуючи зазначене, провадження у справах у спорах з ціною позову більше 620 250 грн (двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму) не могли бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

У цій справі ціна позову становить 1 198 533,55 грн, а тому вона не могла розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та стягнення 1 198 533,55 грн у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Зазначене порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення, підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першої статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.839 ЦК Українипідрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У справі, яка переглядається, позивач стверджує, що між сторонами було укладено змішаний договір поставки та підряду. За договором поставки постачальник повинен бути суб`єктом підприємницької діяльності. Оскільки відповідач не має статусу суб`єкта господарювання, він не мав права укладати такий договір, а тому він є недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такою думкою, оскільки зміст оспорюваного договору свідчить, що між сторонами було укладено договір підряду, а не поставки.

За договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору підряду може бути будь-яка робота, у процесі виконання якої створюється результат, що передається замовнику.

Єдність роботи та її результату є основною ознакою предмета договору підряду, яка дозволяє відмежувати цей договір від інших типів цивільно-правових договорів.

У оспорюваному договорі сторони визначили, що роботи, які повинен виконати підрядник, полягають у поставці обладнання (система вентиляції та кондиціювання) та монтажу холодильної техніки з використання матеріалів на об`єкті замовника, що виконуються на підставі технічного завдання замовника.

Згідно з п.5.1, 5.2 договору забезпечення робіт матеріалами, обладнанням, устаткуванням, машинами, механізмами, робочою силою тощо покладається на підрядника та здійснюється власними силами підрядника та за його рахунок.

Замовник відповідно до пунктів 2.1, 3.3.1-3.3.4 договору зобов`язувався прийняти і оплатити роботи та обладнання шляхом здійснення 4 платежів, перший з яких у сумі 30 000 євро сплатити протягом 5 робочих днів з моменту підписання договору.

Отже, підсумовуючи можна зробити висновок, що сторони у справі уклали договір підряду. Сторонами за цим договором можуть бути як юридичні, так і фізичні особи.

За такого, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, то виходячи з вищевикладеної норми, захід забезпечення позову, застосований Центральним районним судом м.Миколаєва в ухвалі від 14 квітня 2023 року щодо нежитлового приміщення №189 загальною площею 50,1 кв.м, розташованого по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18), підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та стягнення коштів відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.