Справа № 211/5226/22
Провадження № 2/211/27/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 травня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на добросовісне, відкрите та безперервне володіння житлом протягом тривалого часу.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.05.2005 вона почала проживати у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки її власниця (відповідач) виїхала до іншого міста на постійне проживання та, перебуваючи у приязних стосунках з позивачем, дозволила їй проживати у квартирі, здійснювати ремонт, сплачувати рахунки за утримання майна. 06.09.2005 з дозволу відповідача почав проживати та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 - батько позивача. 06.11.2020 ОСОБА_3 був знятий з обліку за вказаною адресою у зв`язку зі смертю. Після смерті батька позивач продовжила проживати у квартирі, підтримувати її у належному стані та відкрито і безперервно користуватись нею. Відповідач за вказаною адресою не з`являлась, вимоги про виселення до позивача не заявляла, участі в утриманні майна не здійснювала. У 2006 році зв`язок між позивачем та відповідачем припинився і більше не відновлювався. З дати вселення по теперішній час позивач безперервно проживає у вказаній квартирі, оплачує комунальні послуги, здійснює її утримання, відкрито користується нею. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманої 12.07.2021, відповідач володіє 1/2 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину (зареєстрованого у реєстрі за №1645, серія та номер: ВТО №041627, виданого 06.11.2013) та 1/2 квартири на підставі договору купівлі-продажу (зареєстрованого у реєстрі за №2067, серія та номер: ВТО №863647, виданого 20.12.2013). Таким чином, відповідач є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно Інформації відомості про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію іпотеки, державну реєстрацію обтяжень, заборону відчуження на вказане нерухоме майно відсутні. Протягом всього часу проживання позивача у квартирі жодних майнових претензій від третіх осіб, власника або її можливих спадкоємців не надходило, зацікавленості у вказаному нерухомому майні ніхто не виявляв, утримання ніхто, крім позивача, не здійснював.

Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року позов залишено без руху з пропозицією усунути недоліки. 06 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_4 усунула недоліки.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03 липня 2023 року ухвалою суду закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання сторони у справі не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_4 скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не заявилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином відповідно до чинного законодавства.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини, та прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого у реєстрі за №1645, серія та номер: ВТО №041627, виданого 06.11.2013, та на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №2067, серія та номер: ВТО №863647, ВТО №863646, виданого 20.12.2013, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12 копія інформації з державного реєстру).

У вказаній кватирі у період з 06.09.2005 по 06.11.2020 був зареєстрований батько позивача ОСОБА_3 , знятий з реєстрації зв`язку зі смертю (а.с. 8-11).

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що вони фактично проживає у спірній квартирі з листопада 2006 року (а.с. 14), утримує її та відкрито й добросовісно користується нею.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц та у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивач не набула права власності на спірне житлове приміщення, натомість, за життя свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. Суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності. Натомість матеріали справи свідчать зворотнє, а саме позивач у позовній заяві зазначає, що вона заселилась до спірної квартири з дозволу її власника відповідача у справі. Тому суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно необхідно відмовити у задоволенні позові.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.О. Юзефович