Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7239/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого: судді Леньо В.В., за участю секретаря судового засідання: Казимірсьбка Н.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилоцької селищної ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталія Яношівна про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до Вилоцької селищної ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталія Яношівна про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивані тим, що 13.12.1992 рокупомер ОСОБА_2 , який був двоюрідним братом батька позивачки - ОСОБА_3 . Місцем проживання якого було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 30.09.2024 року №671. Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024р. він був власником 7/60 частини житлового будинку за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою від 22.11.1990 року за №118.

Він був самотнім, мав проблеми зі здоров`ям (отримав травму під час служби в армії), потребував постійного стороннього догляду і допомоги. Тому батько позивачки та її сім`я з 1985 року постійно до самої його смерті вели за ним догляд, провели його поховання. Фактично проживали разом як одна сім`я.

Разом з сім`єю позивачки в АДРЕСА_1 проживала двоюрідна сестра батька позивачки - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 30.09.2024 року №672.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024 р. вона була власником 14/60 частини житлового будинку за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою 22.11.1990 року за №118.

Так само вона була самотня, сім`ї не мала. Мала проблеми психічного характеру, а тому потребувала постійного догляду і допомоги. Позивач здійснювала за нею догляд, матеріально підтримувала, забезпечувала одягом, харчуванням, медикаментами до самої її смерті.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024 інвентаризаційна вартість житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 222 217,00 грн. Вартість 21/60 будинку, тобто 35% вартості, на яку оформляється спадщина, становить 77 776,00 грн.

Відповідно до інформаційних довідок з Спадкового реєстру вбачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не заводились. Спадщину на 39/60 частини житлового будинку (65% вартості будинку) в АДРЕСА_1 за батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла позивач на підставі рішення Виноградівського суду від 30.11.2016 року.

Ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тимчасове місце проживання, як і місце смерті спадкодавця (яке може у окремих випадках не збігатися з місцем його проживання), не визнається місцем відкриття спадщини. Таким місцем вважається певний населений пункт село, місто, а не країна, область або район, де знаходиться певний населений пункт. Довідка про місце проживання спадкодавця підтверджує місце відкриття спадщини. Якщо таку довідку неможливо одержати, факт останнього місця проживання спадкодавця у конкретному населеному пункті встановлюється у судовому порядку.

Коли місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Так, якщо основна частина спадщини жилий будинок або інше нерухоме майно, місцем відкриття спадщини буде місце, де це майно зареєстроване.

Якщо це частка в статутному капіталі господарського товариства, то спадщина відкривається за місцем реєстрації відповідної юридичної особи. Визначення місця відкриття спадщини має важливе практичне значення, оскільки згідно з ним: 1) нотаріус за місцем відкриття спадщини вживає заходів щодо охорони спадкового майна (ст. 1283 ЦК України) ; 2) спадкоємці подають заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї до нотаріальної контори, яка видає їм свідоцтво про право на спадщину (ст. ст. 1268, 1273, 1298 ЦК України) ; 3) кредитори спадкодавця за місцем відкриття спадщини пред`являють вимоги до спадкоємців (ст. 1281 ЦК України) .

У зв`язку з ситуацією, яка виникла позивачка не може реалізувати своє право на спадщину і нотаріусом їй було порекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на день смерті. Метою звернення до суду з даною заявою є доведення факту постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України Про нотаріат. Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у правових наслідках прирівнюється до її прийняття, у зв`язку з чим такий спадкоємець звертається до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не із заявою про прийняття спадщини, яка вже прийнята.

Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Вилоцької селищної ради в судове засідання не з`явився, до суду подав письмові пояснення у яких просив вирішити спір без участі представника відповідача.

Приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., в судове засідання не з`явилася, до суд подала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

13.12.1992 рокупомер ОСОБА_2 , який був двоюрідним братом батька позивачки - ОСОБА_3 . Місцем проживання якого було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 30.09.2024 року №671. Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024р. він був власником 7/60 частини житлового будинку за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою від 22.11.1990 року за №118.

Він був самотнім, мав проблеми зі здоров`ям (отримав травму під час служби в армії), потребував постійного стороннього догляду і допомоги. Тому батько позивачки та її сім`я з 1985 року постійно до самої його смерті вели за ним догляд, провели його поховання. Фактично проживали разом як одна сім`я.

Разом з сім`єю позивачки в АДРЕСА_1 проживала двоюрідна сестра батька позивачки - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 30.09.2024 року №672.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024 р. вона була власником 14/60 частини житлового будинку за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою 22.11.1990 року за №118.

Так само вона була самотня, сім`ї не мала. Мала проблеми психічного характеру, а тому потребувала постійного догляду і допомоги. Позивач здійснювала за нею догляд, матеріально підтримувала, забезпечувала одягом, харчуванням, медикаментами до самої її смерті.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №991 від 17.10.2024 інвентаризаційна вартість житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 222 217,00 грн. Вартість 21/60 будинку, тобто 35% вартості, на яку оформляється спадщина, становить 77 776,00 грн.

Відповідно до інформаційних довідок з Спадкового реєстру вбачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не заводились. Спадщину на 39/60 частини житлового будинку (65% вартості будинку) в АДРЕСА_1 за батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла позивач на підставі рішення Виноградівського суду від 30.11.2016 року.

Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується довідками Вилоцької с/р від 14.03.2019 року №347 та від 04.09.2024 року №619;

Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, увійшли 14/60 частини житлового будинку та 7/60 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцям на підставі на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою 22.11.1990 року за №118.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заповіту не залишали, а відтак спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що інших спадкоємців до майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_5 немає.

Оскільки позивач постійно проживала із спадкодавцями на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняла.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, як вбачається з листа приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , а також за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 постійно проживала разом з ними понад п`ять років до дня відкриття спадщини, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі позов визнали, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Встановити той факт, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , постійно проживала разом з ним понад п`ять років до дня відкриття спадщини.

2. Встановити той факт, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , постійно проживала разом з нею понад п`ять років до дня відкриття спадщини.

3. Визнати за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- 7/60 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належали померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою від 22.11.1990 року за №118.

- 14/60 частини житлового будинку в АДРЕСА_2 , що належали померлій ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане Вилоцькою селищною радою 22.11.1990 року за №118.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГоловуючийВ. В. Леньо