ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3999/24 Справа № 210/194/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/194/24 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку захисту прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Сільченко В. Є., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку захисту прав споживачів.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позовну заяву повернуто заявнику.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції безпідставно поклав на позивача, який звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та визнав його позовну заяву неподаною і повернув її, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем, яка утворилась у зв`язку з невчасним виконанням відповідачем (виконавцем послуг) грошового зобов`язання перед позивачем (споживачем), виникла на підставі спірних правовідносин з захисту прав споживача.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду на судове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2020 у справі №210/6583/19, яким задоволено позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості та звільнено позивача від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (пункт 6 частини першої статті 353 цього Кодексу), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Таким чином дану апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування якого зазначив, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2016 року у цивільній справі №212/4218/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів договір надання послуг №00/0232 від 21.04.2015 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо встановлення газового лічильника визнаний недійсним. З ФОП ОСОБА_2 на користь Малого стягнуто суму на відшкодування збитків у розмірі 5700 грн. та моральну шкоду 2 000 грн.

Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гольскова М.О. від 06.07.2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Качан К.М. від 5.07.2019 відкрито виконавче провадження №59477841 з виконання виконавчого листа №212/4218/15-ц 2/212/167/16 від 23.02.2016 року виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу 12.04.2016.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2020 року з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2016 по 01.12.2019 у сумі 4 308,57 грн., інфляційні втрати в розмірі 3388 та 3% річних в сумі 848,05 грн.

Оскільки рішення суду до тепер не виконано позивач просив стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення невиконання рішення суду з 01.12.2019 року по 01.01.2024 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для сплати судового збору.

В подальшому, ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що недоліки зазначені в ухвалі від 24.01.2024 року заявником не усунуті.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Звертаючись з позовними вимогами позивач посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, в дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності Закону, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача, як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Закону України «Про захист прав споживачів».

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позовом не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених саме цим Законом), а є стягнення суми на підставі ст.625 ЦК України, 3% річних та інфляційних втрат, за порушення грошового зобов`язання, що виникло через невиконання судового рішення на підставі ст.625 ЦК України, а не у зв`язку з порушенням прав як споживача. А відтак на правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживача». В зв`язку з чим вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху для сплати судового збору та в подальшому повернув позовну заяву у зв`язку з тим, що недоліки зазначені в ухвалі від 24.01.2024 року заявником не усунуті.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2020 року, яким задоволено позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості та звільнено позивача від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, не є підставою для скасування даного рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

За для додержання принципу забезпечення права на апеляційний перегляд справи, який передбачено п.8 ч.3 ст.2 ЦПК України, при прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не ставив питання про необхідність сплати ним судового збору за подання скарги, оскільки саме це питання (про необхідність сплати судового збору позивачем в даному випадку) підлягало вирішенню судом апеляційної інстанції по суті.

Між тим, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд, апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір»за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в електронній формі слід застосовувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що в даному випадку складає 484,48 грн. і які підлягають стягненню з апелянта в дохід Держави.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: