Справа № 204/3578/23
Провадження № 2/204/4108/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив поновити йому строк на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2020 року по 22 листопада 2022 року включно у розмірі 100 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що у період з 10 січня 2007 по 04 травня 2020 року включно позивач працював в Державному підприємстві «Вугільна Компанія «Краснолиманська». 04 травня 2020 року наказом № 570/к його звільнено за власним бажанням (ч. 1 ст. 38 КЗпП). Однак, при звільненні відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок. Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду від 07 квітня 2021 року по справі № 235/2314/21 було вирішено стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за грудень 2019 року - травень 2020 року в сумі 81 241,44 грн. Добровільно відповідач рішення суду не виконував, тому за його заявою було відкрито виконавче провадження № 65246250 від 23 квітня 2021 року. 23 листопада 2022 року через орган виконавчої служби відповідач виплатив заборгованість із заробітної плати в сумі 81 241,44 грн. Таким чином, відповідач здійснив розрахунок з позивачем 23 листопада 2022 року, тобто допустив затримку розрахунку при звільненні, яка тривала з 05 травня 2020 року по 22 листопада 2022 року включно. Загальний розмір середнього заробітку за затримку розрахунку за розрахунками позивача складає 235 576,82 грн., однак з урахуванням вимог розумності та співмірності, позивач зменшив вказані вимоги до суми 100 000,00 грн. Крім того, зазначив, що пропустив строк на звернення до суду у зв`язку з тим, що на території, на якій він проживає та зареєстрований, проводяться активні бойові дії, що викликало труднощі в доступі до юридичних послуг. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, було відмовлено (а.с. 64-65).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року було залишено без змін (а.с. 101-105).

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 135-138).

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Верховного Суду згідно з постановою від 23 жовтня 2024 року на новий розгляд вказана цивільна справа надійшла 06 листопада 2024 року та ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2024 року цивільну справу № 204/3578/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, було прийнято до провадження. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 08 листопада 2024 року.

Після надходження справи до суду першої інстанції на новий розгляд, відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надавав, однак у поданому раніше - 27 квітня 2023 року до суду відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнавав, вважав їх безпідставними, необґрунтованими та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Вважав, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2020 року по 22 листопада 2022 року протирічать законодавству, бо сам позивач зазначає, що тільки 23 квітня 2021 року звернувся з заявою до Покровського відділу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 81 241,44 грн. згідно судового наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року. Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідач вважає невірним, оскільки виконавче провадження № 65246250 було відкрито 23 квітня 2021 року (за особистою заявою позивача) та закрито 23 листопада 2022 року, в той час як суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач рахує починаючи з 05 травня 2020 року по 22 листопада 2022 року. Наполягав на тому, що твердження позивача з приводу протиправності дій відповідача є безпідставними та помилковими, відповідач судовий наказ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/2314/21 виконав в повному обсязі. Вважав також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Крім того, представник відповідача наголошував на тому, що позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з пропущенням встановленого Законом тримісячного строку для звернення до суду з даним позовом.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська».

04 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», тобто станом на 04 травня 2020 року, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині 1 статті 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 , закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду від 07 квітня 2021 року по справі № 235/2314/21 було стягнуто з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2019 року - травень 2020 року в сумі 81 241,44 грн. (а.с.3).

Державне підприємство «Вугільна Компанія «Краснолиманська» добровільно судовий наказ Красноармійського міськрайонного суду від 07 квітня 2021 року по справі № 235/2314/21 не виконувало, у зв`язку з чим на підставі заяви ОСОБА_1 23 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 65246250 з примусового виконання вищевказаного судового наказу, що підтверджується інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 9).

Заборгованість по заробітній платі у розмірі 81 241,44 грн. Державне підприємство «Вугільна Компанія «Краснолиманська» виплатило ОСОБА_1 через орган державної виконавчої служби лише 23 листопада 2022 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 по надходженням по карті в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 14).

Отже, суд вважає встановленим, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач фактично провів лише 23 листопада 2022 року, тобто більш ніж через два з половиною роки після звільнення позивача з підприємства відповідача, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України. За таких обставин суд не приймає до уваги та відхиляє твердження відповідача, які були наведені у відзиві на позовну заяву, що був поданий до суду 27 квітня 2023 року, про те, що дії відповідача не були протиправними. При цьому, сам по собі факт проведення 23 листопада 2022 року остаточного розрахунку з позивачем не звільняє відповідача від обов`язку на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2020 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 22 листопада 2022 року включно, тобто до для, що передував дню проведення відповідачем з позивачем остаточного розрахунку, у розмірі 100 000,00 грн.

Так, дійсно, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 05 травня 2020 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147.

Тобто, починаючи з 19 липня 2022 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців.

У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції.

На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 13 березня 2023 року, тобто вже після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2020 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 04 листопада 2020 року включно, тобто за шість місяців.

Отже, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період з 05 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року включно, відповідно до правового регулювання спірних правовідносин, яке існувало на момент звернення позивача до суду з даним позовом та перебування справи на розгляді у суді.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки № 01/11-208/5 від 21 серпня 2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 541,58 грн. (а.с. 61).

Кількість робочих днів за період з 05 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року включно складає 127 днів, а саме: травень 2020 року 18 днів, червень 2020 року 20 днів, липень 2020 року 23 дні, серпень 2020 року 20 днів, вересень 2020 року 22 дні, жовтень 2020 року 21 день, листопад 2020 року 3 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року включно складає 68 780,66 грн. (541,58 грн. х 127 днів = 68 780,66 грн.).

У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 780,66 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, зазначені у поданому до суду 27 квітня 2023 року відзиві на позовну заяву твердження відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, не заслуговують на увагу, оскільки вони є безпідставними, помилковими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України.

Щодо наведених у поданому до суду 27 квітня 2023 року відзиві на позовну заяву тверджень відповідача про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з пропущенням встановленого Законом тримісячного строку для звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Однак, разом з цим, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року.

В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено.

Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651).

Отже, строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжувались на весь строк дії карантину, тобто у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

За таких обставин, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 13 березня 2023 року, тобто під час дії на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), то очевидним є висновок про те, що встановлений статтею 233 КЗпП України строк на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не пропущений.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені частково, на загальну суму 68 780,66 грн., за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру, який був встановлений на момент звернення позивача до суду з даним позовом).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, вул. Перемоги, 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 780,66 грн. (шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень, 66 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, вул. Перемоги, 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез