Справа № 523/3755/23
Провадження №4-с/523/20/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, цивільну справу № 523/3755/23 за скаргою представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Берковича Ю.О. на дії начальника Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В., боржник: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати постанову від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

24.02.2024 року представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Беркович Ю.О. звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В., боржник: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати постанову про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року, якою просив:

- зобов`язати начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніса Ю.В. скасувати винесену ним постанову від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості за вих № 64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 , визнавши його дії щодо винесення постанови протиправними.

В обґрунтування скарги, представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Беркович Ю.О. зазначив наступне: з 2010 року у Другому Суворовському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №2-4596/10р., виданий 23.07.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.07.2010 року та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане виконавче провадження жодного разу не було припинено або закінчено за ініціативою стягувача. Ніяких заяв з цього приводу стягувач ОСОБА_1 не подавала. У зв`язку з довготривалим не надходженням коштів з боку боржника, 19.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі з проханням видати їй розрахунок заборгованості боржника по аліментах ОСОБА_2 19.10.2021 року, перевіривши матеріали ВП № 64358548, головний державний виконавець Крицька В.А. склала розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за вих. № 64509 від 19.10.2021 року, відповідно до якого станом на 30.07.2021 року заборгованість боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів складала 101 802, 75 грн. 13.09.2022 року стягувачем ОСОБА_1 був отриманий лист за вих № 52063 від 02.09.2022 року за підписом Начальника відділу ДВС ОСОБА_3 , зі змісту якого стягувачу стало відомо, що розрахунок заборгованості від 19.10.2021 року за вих.№ 64509 було скасовано постановою начальника про результати перевірки законності виконавчого провадження №64358548 від 18.07.2022 року згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Упродовж двох місяців стягувач намагалася отримати копію наведеної постанови для подальшого її оскарження. Отримавши копію постанови від 18.07.2022 року, стягувачу стало відомо, що за даними системи АСВП попереднє виконавче провадження за виконавчим документом було завершено, на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 , яка надійшла на адресу відділу 30.07.2018 року про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ пред`явили до відділу на виконання 02.02.2021 року, за вх. № 1530/27/38/2, на підставі чого було відкрито виконавче провадження №64358548. 08.02.2021 року державним виконавцем відділу Крицькою В.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Заявник зазначає, що за весь період перебування виконавчого листа №2-4596/19 на примусовому виконанні стягувач ОСОБА_1 ніколи не подавала до вищезазначеного відділу ДВС ніякої заяви, ніколи не просила повернути виконавчий лист без подальшого його виконання.

22.11.2023 року представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Беркович Ю.О. надав суду додаткові пояснення та клопотання про поновлення строків на оскарження, відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України. В обґрунтування пояснень зазначив наступне: впродовж 2022 року стягувач ОСОБА_1 та її адвокат Беркович Ю.О. неодноразово звертались до Суворовського відділу державної виконавчої служби з метою отримання постанови від 18.07.2022 року. Це відбувалось у наступні дати: 14.09.2022 року, 13.10.2022 року. Отримавши наведену копію постанови в середині листопада 2022 року, стягувач керуючись положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» намагалась декілька разів оскаржити наведену постанову у позасудовому порядку. Перша така скаргу була направлена стороною стягувача до Мінюсту майже терміново, а саме 14.11.2022 року. Повторна скарга була направлена до Мінюсту 04.01.2023 року. Після отримання 18.02.2023 року довгоочікуваної відповіді від Міністерства юстиції на свою повторну скаргу, в передбачений законом 10-ти денний строк, а саме 24.02.2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Беркович Ю.О., використавши усі інші можливості, звернувся з відповідною скаргою вже до Суворовського районного суду м. Одеси.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02.березня 2023 року прийнято скаргу до розгляду та відкрито провадження. Витребувано з Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію виконавчого провадження № 64358548.

Ухвалою суду від 31.05.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про витребування з АТ КБ «Приватбанк» виписки по руху грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 , на який боржник перераховував аліменти, з 31.07.2018 року по липень 2021 року.

Протягом розгляду скарги, судові засідання були відкладені, з наступних причин: за клопотаннями сторін; у зв`язку із повітряною тривогою; у зв`язку із неявкою сторін та відсутністю доказів їх належного повідомлення.

ІІІ. Позиції сторін.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 (стягувач) та її представник адвокат Беркович Ю.О. не з`явились, були повідомлені про розгляд справи належним чином. Заявою від 29.05.2024 року адвокат Беркович Ю.О. просив закінчити розгляд скарги за їх відсутності, задовольнивши скаргу.

Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не забезпечив явку до судового засідання свого представника, був повідомлений про розгляд справи належним чином. Письмовими поясненнями від 24.04.2023 року начальник ВДВС ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування пояснення зазначено наступне: виконавчий документ №2-4596/10 від 14.09.2010 року повторно перебуває на виконанні з 08.02.2021 року. 30.07.2018 року на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання (АСВП 21519994). Матеріали виконавчого провадження № 21519994 знищені, у зв`язку із закінченням строку зберігання. Звинувачення у фальсифікації заяви про відкриття виконавчого провадження безпідставні.

Боржник ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином, заявою просив провести розгляд справи за його відсутності, також просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки він з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання постійно сплачував аліменти, починаючи з 2010 року. В період коли ОСОБА_1 забрала виконавчий лист, він все одно продовжував сплачувати аліменти. Він вважає постанову начальника відділу ДВС ОСОБА_3 від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року законною.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, у дати явки сторін у судове засідання, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в дати не явки учасників справи до судового засідання.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Берковича Ю.О.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Щодо дотримання заявником ОСОБА_1 строків звернення до суду з даною скаргою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 124, 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У даному випадку, стягувач ОСОБА_1 просить суд визнати дії протиправними та зобов`язати скасувати постанову начальника державної виконавчої служби від 18.07.2022 року.

Матеріалами справи підтверджується, що про наявність постанови начальника державної виконавчої служби від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості за вих №64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дізналась з листа ДВС від 02.09.2022 року за вих. №52063.

Заявою від 14.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з приводу отримання копії постанови від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року за вих № 64509.

Адвокатським запитом від 13.10.2022 року адвокат Беркович Ю.О. звернувся до Начальника Другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) з приводу отримання копії постанови від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року за вих №64509.

Як зазначає адвокат Беркович Ю.О., копія постанови від 18.07.2022 року була отримана стягувачем у середині листопада 2022 року. Надана суду копія виконавчого провадження №64358548 не містить доказів направлення стягувачу ОСОБА_1 копії постанови від 18.07.2022 року.

В свою чергу, листом від 18.01.2023 року в.о. заступника начальника управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ОСОБА_5 повідомив адвокату Берковичу Ю.О., що постанову від 18.07.2022 року було направлено на його адресу рекомендованою кореспонденцією, згідно квитанції №522. Пошуком за вказаним трек номером встановлено, що відправлення вручено особисто 07.11.2022 року.

Разом із тим, суд констатує, що надані суду копії матеріалів виконавчого провадження №64358548 не містять копії квитанції № 522, або рекомендованого повідомлення.

З огляду на викладене, із наданих учасниками доказів неможливо встановити точну дату отримання ОСОБА_1 копії постанови від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості за вих № 64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 .

Виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, можливо лише встановити орієнтовну дату отримання ОСОБА_1 копії постанови від 18.07.2022 року середина листопада 2022 року.

Скаргою від 14.11.2022 року вих №28 адвокат Беркович Ю.О. звернувся до Міністра юстиції України з проханням зобов`язати керівника органу державної виконавчої служби здійснити перевірку законності ВП №64358548, що перебуває на виконанні у Другому Суворовському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та у разі виявлення порушень з боку начальника відповідного відділу ОСОБА_3 скасувати винесену ним постанову про скасування розрахунку заборгованості за вих №64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 .

Скаргою від 04.01.2023 року адвокат Беркович Ю.О. повторно звернувся до Міністра юстиції України з проханням зобов`язати керівника органу державної виконавчої служби здійснити перевірку законності ВП №64358548, що перебуває на виконанні у Другому Суворовському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та у разі виявлення порушень з боку начальника відповідного відділу ОСОБА_3 скасувати винесену ним постанову про скасування розрахунку заборгованості за вих №64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 .

Листом від 11.01.2023 року Заступник директора Департаменту державної виконавчої служби повідомив про направлення звернення адвоката Юрія Берковича в інтересах ОСОБА_1 від 04.01.2023 року №38, начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Листом від 18.01.2023 року в.о. заступника начальника управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ОСОБА_5 повідомив адвокату Берковичу Ю.О., що виконавче провадження № 21519994 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4596/19 - знищено. Перевірити підстави винесення 09.08.2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону в рамках виконавчого провадження № 21519994 - унеможливлено. Доказів того, коли лист від 18.01.2023 року був отриманий ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1 статті 3 ЦПК України, порядок здійснення цивільного судочинства встановлюється Конституції України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

За загальним правилом, поважними причинами пропуску строку визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Крім того, подібне обмеження не буде відповідати зазначеній Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (зокрема, справи «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

У справі «Делькорт проти Бельгії», рішення від 07.01.1970, ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (п. п. 50-51 і 69), ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 року по справі № П/9901/736/18, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

Вивчивши матеріали справи, з огляду на наявні у цій справі обставини: 1) відсутність доказів направлення ОСОБА_1 копії постанови від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості за вих № 64509 від 19.10.2021 року боржника по аліментах ОСОБА_2 , судом лише встановлена орієнтована дата її отримання середина листопада 2022 року; 2) приймаючи до уваги вчинення заявником дій для позасудового вирішення справи, зокрема шляхом звернення зі скаргами до Міністерства юстиції України; 3) виходячи з категорії справи; 4) враховуючи нетривалий період пропуску строку; 5) надання позивачем заяви про його поновлення, з наведенням підстав пропуску; суд вважає за необхідне надати перевагу принципу доступу до суду, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, визнавши поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою, та вбачає наявність передбачених законом підстав для його поновлення.

Тобто, при оцінці тривалості пропущеного строку звернення до суду, враховуючи обставини справи, суд віддає перевагу принципу забезпечення права на судовий захист, як елементу принципу верховенства права.

По суті скарги, дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що за виконавчим листом №2-4596/10р. від 23.07.2010 року, виданим Суворовським районним судом м. Одеси, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.07.2010 року та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з 20.09.2010 року по 09.08.2018 року на виконанні ВДВС перебувало виконавче провадження № 21519994 по виконанню виконавчого листа №2-4596/10р. від 23.07.2010 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси.

Постановою старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ющук М.О. від 09.08.2018 року, прийнята в рамках ВП № 21519994, при примусовому виконанні: виконавчого листа № 2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси встановлено наступне:

30.07.2018 року на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Керуючись п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, виконавчий лист № 2-4596, виданий 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, повернуто стягувачу.

Змістом виконавчого листа № 2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, підтверджується, що він містить відмітку державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень підтверджується, що ВП:21519994 було відкрито 20.09.2010 року, стан ВП завершено.

Матеріали виконавчого провадження містять лист старшого державного виконавця Ющук М.О. про направлення копії постанови від 09.08.2018 року вих № 26229 стягувачу ОСОБА_1 та боржнику ОСОБА_2 .

Виконавче провадження № 21519994 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа знищено, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5, у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Згідно Довідки про відсутність заборгованості АСВП: 21519994 від 26.07.2019 року вих.№27039, головний державний виконавець Субіна О.Г., повідомила ОСОБА_2 , що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 . Виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-4596 виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завершено 09.08.2018 року за заявою стягувача, про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, керуючись п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Копією витребуваного судом ВП № 64358548 підтверджується, що 02.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галаті Д.В. із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження.

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крицькою В.О. від 08.02.2021 року, ВП № 64358548Ю було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4596/19Ю виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.07.2010 року та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали виконавчого провадження містять лист головного державного виконавця Крицької В.А. про направлення копії постанови від 08.02.2021 року вих № 7743 стягувачу ОСОБА_1 та боржнику ОСОБА_2

Заявою від 07.09.2021 року ОСОБА_1 просила начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати довідку щодо неотримання аліментів з боржника за період з 2010 по 2020 рік.

Заявою від 28.09.2021 року ОСОБА_1 просила начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виготовити та видати на руки стягувачу аліментів розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 за період з 2010 по 2018 рік.

Листом від 14.09.2021 року № 55692 Головний державний виконавець ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_1 про суми сплачених ОСОБА_2 аліментів за період з 08.02.2021 року.

Згідно Розрахунку заборгованості від 04.06.2021 №37161, зробленого головним державним виконавцем Крицькою В.А., заборгованість за в/листом №2-4596 від 14.09.2010 року, станом на 31.05.2021 року, становить 7415,00 грн.

Згідно Розрахунку заборгованості від 19.10.2021/64509, зробленого головним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крицькою В.А., заборгованість по виплаті аліментів станом на 30.07.2018 року становить 101802,75 грн.

Постановою Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В. про результати перевірки законності виконавчого провадження № 64358548 від 18 липня 2022 року:

-скасовано розрахунок заборгованості від 19.10.2021 року виконаний при виконанні виконавчого листа № 2-4596/10 виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.07.2010 року та до досягнення дитиною віку 18р., тобто до 19.07.2026 року;

-зобов`язано головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільченко О.В. виправити помилку і зробити новий розрахунок за період з 31.08.2018 року по 31.07.2022 року.

Обґрунтована постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № 64358548 від 18 липня 2022 року наступним: розрахунок заборгованості від 19.10.2021 року, який проводився головним державним виконавцем Крицькою В.А. був проведений з порушеннями, адже повторно на виконання виконавче провадження надійшло до відділу 02.02.2021 року. Враховуючи дані системи АСВП попереднє виконавче провадження за даним виконавчим документом № 2-4596/10 виданим Суворовським районним судом м. Одеси, було завершено на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 , яка надійшла на адресу відділу 30.07.2018 року про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Відповідно документ було повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 02.09.2022 року №52063 Начальник ВДВС ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 зокрема про те, що на виконанні ВДВС перебуває виконавчий лист № 2-4596/10, виданий 14.09.2010 року Суворовським районним судом м.Одеса, повторно пред`явлений до виконання. На її адресу було направлено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 31.08.2018 року по 31.07.2022 року за вих №44273 від 08.08.2022 року, де сума заборгованості станом на 31.07.2022 року становить 27 250,24 грн. 19.08.2022 року платіжним дорученням №8873 стягувачу перераховано борг у сумі 30 770,00 грн. Додатково повідомлено, що розрахунок заборгованості від 19.10.2021 року за вих № 64509 було скасовано постановою начальника про результати перевірки законності виконавчого провадження № 64358548 від 18.07.2022 року, згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 08.08.2022 № 44273, заборгованість за виконавчим листом № 2-4596/10 від 14.09.2010 року, станом на 31.06.2022 року становить 27 250,24 грн..

Згідно Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 16.01.2023 року № 2214, заборгованість за виконавчим листом № 2-4596/10 від 14.09.2010 року, станом на 16.01.2023 року відсутня.

Матеріали виконавчого провадження № 64358548 містять копії дублікатів чеків про поповнення картки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

2018 рік

29.01.2018 року на суму 798 грн; 02.02.2018 року на суму 998 грн; 04.03.2018 року на суму 500 грн; 10.03.2018 року на суму 1228 грн; 27.03.2018 року на суму 498 грн; 28.03.2018 року на суму 398 грн; 25.04.2018 року на суму 998грн; 25.04.2018 року на суму 998 грн; 20.05.2018 року на суму 998грн; 20.05.2018 року на суму 998грн; 20.05.2018 року на суму 998 грн; 31.05.2018 року на суму 998грн; 08.07.2018 року на суму 998 грн; 08.07.2018 року на суму 998 грн; 08.07.2018 року на суму 898 грн; 19.07.2021 року на суму 3006 грн; 01.08.2018 року на суму 498 грн; 01.08.2018 року на суму 1002 грн; 21.08.2018 року на суму 1002 грн; 14.09.2018 року на суму 1597 грн; 04.12.2018 року на суму 1198 грн; 10.12.2018 року на суму 1697грн; 19.12.2018 року на суму 598 грн;

2019 рік

04.01.2019 року на суму 1697 грн; 02.02.2019 року на суму 1697грн; 07.03.2019 року на суму 1697грн; 09.04.2019 року на суму 1697грн; 08.05.2019 року на суму 1996 грн; 15.06.2019 року на суму 1996 грн; 11.07.2019 року на суму 1996грн; 17.08.2019 року на суму 2000 грн; 18.08.2019 року на суму 998 грн; 18.08.2019 року на суму 398 грн; 01.10.2019 року на суму 1996грн; 03.11.2019 року на суму 2000 грн; 20.12.2019 року на суму 1996 грн;

2020 рік

-09.02.2020 року на суму 2004 грн; 16.02.2020 року на суму 1996 грн; 03.03.2020 року на суму 1996 грн; 11.05.2020 року на суму 998 грн; 11.05.2020 року на суму 998 грн; 07.06.2020 року на суму 1996 грн; 05.07.2020 року на суму 1996 грн; 20.08.2020 року на суму 1996 грн;13.09.2020 року на суму 1996 грн; 11.10.2020 року на суму 1996 грн; 03.11.2020 року на суму 2000 грн;

2021 рік

-11.01.2021 року на суму 1996 грн; 07.02.2021 року на суму 1996 грн.; 23.02.2021 року на суму 1150 грн; 13.04.2021 року на суму 3144 грн.; 26.05.2021 року на суму 3150 грн.; 07.06.2021 року на суму 3300 грн; 29.06.2021 року на суму 3150 грн;

Відповідно до ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, перевірити законність виконавчого провадження мають право: начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Відповідно до пункту 7 Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються:

-підстави перевірки виконавчого провадження;

-строки проведення перевірки;

-у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону;

-у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови;

-строк виконання постанови;

-коло осіб, яким надсилаються копії постанови;

-інша необхідна інформація.

Якщо посадовою особою, зазначено в абзацах третьому, п`ятому, сьомому, восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні, в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

Обґрунтовуючи подану до суду скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Беркович Ю.О. зазначав про неправомірність дій та постанови Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В., якою скасовано розрахунок заборгованості від 19.10.2021 року, згідно якого станом на 30.07.2018 року заборгованість ОСОБА_2 складає 101802,75 грн., оскільки ОСОБА_1 ніколи не писала заяву про повернення виконавчого листа № 2-4596/10 без виконання, у тому числі заяву віл 30.07.2018 року, вважала що державним виконавцем здійснюються безперервно виконавчі дії починаючи з 2010 року.

Суд не приймає зазначені доводи адвоката Беркович Ю.О., оскільки вони суперечать матеріалам виконавчого провадження № 64358548.

Зокрема, судом раніше встановлено, що виконавчий лист № 2-4596, виданий 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, було повернуто стягувачу ОСОБА_1 , на підставі постанови старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ющук М.О. від 09.08.2018 року, в рамках ВП № 21519994, згідно п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження.

Суд зазначає, що наведена постанова старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ющук М.О. від 09.08.2018 року, прийнята в рамках ВП №21519994, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалась, тобто є чинною.

При цьому, зміст наведеної постанови від 09.08.2018 року відповідає:

-змісту виконавчого листа № 2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, який містить відмітку державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

-даним Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно якої ВП: 21519994 було відкрито 20.09.2010 року, стан ВП завершено;

-довідці про відсутність заборгованості АСВП: 21519994 від 26.07.2019 року вих.№27039.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона не писала заяву про повернення виконавчого листа № 2-4596/10 без виконання, у тому числі заяву віл 30.07.2018 року, за наявності чинної постанови від 09.08.2018 року, не можуть бути прийняті судом по даній справі.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 02.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галаті Д.В. із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження.

Наведена заява міститься в матеріалах справи.

Зазначені дії з повторного пред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа №2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, до виконання, при чому виконавчого листа з відміткою про його повернення стягувачу, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, що підтверджує його перебування у стягувача ОСОБА_1 , на думку суду, також підтверджують неспроможність доводів скаржника ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крицькою В.О. від 08.02.2021 року, ВП № 64358548, було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси.

При цьому, суд зауважує, що постанова головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крицькою В.О. від 08.02.2021 року, ВП №64358548 також є чинною, та не оскаржувалась ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що виконавчі дії з виконання виконавчого листа №2-4596, виданого 14.09.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси:

-вчинялися в рамках ВП № 21519994, в період з 20.09.2010 року по 09.08.2018 року;

-вчиняються в рамках ВП № 64358548, з 08.02.2021 року по теперішній час.

В період з 10.08.2018 року по 07.02.2021 року, виконавчий лист №2-4596, виданий 14.09.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси, на виконанні в державній виконавчій службі не перебував. Докази цьому в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає що постанова Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В. про результати перевірки законності виконавчого провадження № 64358548 від 18 липня 2022 року, являється законною та обґрунтованою, оскільки наведене виконавче провадження було відкрите з 08.02.2021 року.

В свою чергу, проводити розрахунок заборгованості 19.10.2021 року, за період з 01.01.2010 року по 30.07.2018 року, за обставин повернення виконавчого листа №2-4596 стягувачу ОСОБА_1 з 09.08.2018 року, та завершення у зв`язку із цим виконавчого провадження № 21519994, головний державний виконавець Крицька В.А. не мала законних підстав.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки суд не вбачає протиправності в діях Начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В., то і відсутні правові підстави для зобов`язання скасування постанови від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року, згідно якого станом на 30.07.2018 року заборгованість ОСОБА_2 складає 101 802,75 грн.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 315,316 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Берковича Ю.О. на дії начальника Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стоніс Ю.В., боржник: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати постанову від 18.07.2022 року про скасування розрахунку заборгованості від 19.10.2021 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 07.06.2024 року, у зв`язку із тривалою відсутністю в суді світла.

Суддя: К.О. Далеко