Справа № 441/1845/21 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/348/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Судомляк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Судомляк Ірини Казимирівни на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та визнання торгів недійсними,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до АТ «Альфа Банк», ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталі Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені електронні торги, недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на іпотечне майно.

Просили визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 10067 від 27.06.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсними прилюдні торги за лотом 428763 від 24.07.2020 з реалізації житлового будинку загальною площею 75.5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , протокол № 492761 проведення електронних торгів від 24.07.2020 виданого державним підприємством «Сетам», акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. від 06.08.2020 про реалізацію предмета іпотеки, визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане приватним нотаріусом Муха М.Т. на ім`я ОСОБА_3 , витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 75.5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У ході розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати право власності на житловий будинок загальною площею 75.5кв.м. за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , окрім того уточнили назву відповідача, вказавши відповідачем акціонерне товариство «Сенс Банк».

В обґрунтування поданого позову покликались на те, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений на іпотечному договорі про звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню, так як не надано відповідачем нотаріусу доказів безспірності суми грошових коштів, які стягнуто з позивача на підставі оспорюваного виконавчого напису, що стало підставою для реалізації майна на прилюдних торгах та реєстрації права власності на майно за відповідачем ОСОБА_3 , чим порушено права позивачів.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Сенс Банк», ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені електронні торги, недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Судомляк Ірина Казимирівна.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Покликається на те, що суд не застосував п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, щодо продовження загального та спеціального строку позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Позивачі звернулись з позовом до суду у серпні 2021 року, виконавчий напис нотаріусом вчинено 27.06.2018 року, відтак строк звернення до суду з огляду на п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України ними не пропущено. Звертає увагу суду на те, що заборгованість не була безспірною, відтак виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, суд вказав у рішенні на порушення прав позивачів, однак застосував строк для відмови у задоволенні позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник приватного виконавця Баірової Н.М. адвокат Дяків В.Б. подав до суду відзив, вказавши на необхідність зміни мотивувальної частини рішення на відмову у задоволенні позову по суті вимог, оскільки заборгованість позивачів була безспірною, а підстави для визнання торгів недійсними відсутні з огляду на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не тягне автоматичне скасування результатів прилюдних торгів.

Представник АТ «Сенс Банк» скористався правом на подання відзиву та просив апеляційну скаргу адвоката Судомляк І.К. залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

29 липня 2024 року Львівським апеляційним судом прийнято відмову представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Судомляк І.К. від частини позовних вимог до приватного виконавця Баірової Н.М., ДП «Сетам», приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т., а саме «Про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним Акту приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Барової Н.М. про реалізацію предмета іпотеки житлового будинку, визнання недійсним Свідоцтва про право власності видане на ім`я ОСОБА_3 ». Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року в частині вирішення вказаних позовних вимог визнано нечинним, провадження у справі в цій частині закрито. В решті позовні вимоги адвокат підтримала.

В судове засідання, АТ «Альфа-Банк», ДП «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Н.М., приватний нотаріус Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Муха М.Т., ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони, що не з`явились в судове засідання 09.12.2024 року, мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Судомляк І.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням відмови представника позивачів від частини позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі звернулися до суду з позовом 20.08.2021 року, а відтак пропустили строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору кредиту № 600/02.02-09/141 від 17.08.2007 сторонами якого є АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , Банк надав останньому кредит в розмірі 18000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 17.08.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки, згідно з даним договором іпотеки ОСОБА_1 було надано в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 75.5 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.36, 95-103).

Згідно додаткового договору про внесення змін до Іпотечного договору, 18 лютого 2013 року внесено зміни до іпотечного договору щодо повернення кредиту в сумі 149 875,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 16 серпня 2017 року та сплатою річних, установлених основним договором та у розмірі, що не перевищує 9,9 % річних.

27 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за№10067. Згідно виконавчого напису №10067 приватним нотаріусом Чуловським В.А. запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 з приналежними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75,5 м.кв, в тому числі житловою площею 59,6 м.кв. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/ неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 24 квітня 2016 року по 24 квітня 2018 року. Загальна сума заборгованості вказана у виконавчому написі нотаріуса становить 159 727, 50 грн. та сума плати здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Згідно копії заяви представника АТ «Альфа Банк» поданої приватному виконавцю 22.05.2020 про відкриття провадження вбачається, що таку було подано на виконання вимог ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі виконавчого напису за реєстровим номером 10067 вчиненого 27.06.2018, (справа 2-з/441/642/2021, а.69), 25.05.2020 відкрито виконавче провадження, копію постанови направлено боржникам, також прийнято постанову про арешт майна боржника на підставі Іпотечного договору, згідно якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку спірний будинок, з копію постанови отримала особисто ОСОБА_1 про що свідчить її підпис (т.1 а.с.41-60)

З долученого до матеріалів листа приватного виконавця від 17.06.2020 (т.1 а.с.61-65) видно, що ОСОБА_1 17.06.2020 було повідомлено про оцінку іпотечного будинку по АДРЕСА_1 , про реалізацію житлового будинку.

Згідно копії Протоколу 492761 проведення електронних торгів, торги відбулися 24.07.2020, учасником торгів є ОСОБА_3 , платіжним дорученням 06.08.2020 від реалізації іпотечного майна, за боржника ОСОБА_1 перераховано на рахунок стягувача АТ «Альфа-Банк» 56128 грн. 49 коп., 4572 грн. 14 коп. (т.1 а.с.76-81).

Акт про реалізацію предмета іпотеки свідчить про те, що переможцем електронних торгів була ОСОБА_3 , яка кошти в розмірі 66690.00 грн. внесла на депозитний рахунок Приватного виконавця Баірової Н.М. (т.1 а.с.82-84).

Постановою від 06.08.2020 року з іпотечного майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 , знято арешт.

30 квітня 2021 року приватним нотаріусом Муха М.Т. на підставі всіх належно оформлених документів зареєстровано право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (т.1 а.с. 85-127).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 02.04.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені зокрема і статтями 257 (загальний строк позовної давності), 258 (спеціальний строк позовної давності) Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, який постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р.№ 651 було скасовано з 01 липня 2023 року.

З оспорюваного виконавчого напису нотаріуса убачається, що такий вчинено 27.06.2018 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із позовом до суду звернулись 20 серпня 2021 року.

Загальний строк звернення до суду з вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та витребування майна з чужого незаконного володіння встановлюється тривалістю у три роки та обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, з огляду на приписи п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пропущено строк позовної давності за вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і від них Велика Палата Верховного Суду не відступала, на час розгляду справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що представником позивачів - адвокатом Судомляк І.К. подавалась до суду першої інстанції заява про витребування доказів, однак така судом розглянута не була.

У відповідь на ухвалу Львівського апеляційного суду про витребування доказів 19.10.2024 року до суду надійшли матеріали нотаріальної справи за виконавчим написом №10067 від 27.06.2018 року, надані приватним нотаріусом Кравець О.О., яка діє від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., згідно Договору про заміщення приватного нотаріуса від 10.07.2024 року та відповідного Наказу.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого (Постанова КЦС ВС від 23 жовтня 2024 року в справі № 953/510/23).

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису у даному випадку відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності

Згідно п.6.2 Іпотечного договору від 17.08.2007 року (зареєстровано №2608), укладеного у якості забезпечення виконання зобов`язання, а саме договору кредиту № 600/02.02-09/141, усі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Аналогічні положення викладені у договорі кредиту №600/02.02-09/141.

Позивачі заперечують отримання ними письмової вимоги відповідача про усунення порушення основного зобов`язання, у свою чергу відповідач АТ «Сенс Банк» не надав, а в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази, які б вказували на дотримання Банком вимог п.6.2 Іпотечного договору, а саме відсутня дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Штемпель поштового зв`язку, проставлений на списку відправлень рекомендованої кореспонденції, не може слугувати належним доказом отримання повідомлень банку позивачами, з огляду на вимоги п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку щодо надіслання рекомендованих листів в редакції, що діяла на дату повідомлення Банку, а саме «повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача». Банком не надано суду інших доказів неможливості вручення рекомендованого листа позивачам.

Не повідомлення боржника про вимогу повернути заборгованість, свідчить про недотримання (невиконання) відповідачем встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню . Чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та іншою стороною щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (Постанова КЦС ВС від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц).

Щодо надання нотаріусу банком доказів безспірності заборгованості, суд звертає увагу на наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер розрахунковий документ, який складається за ініціативою Банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

В статті 1 цього Закону встановлено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо (Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17).

Як вбачається із матеріалами нотаріального провадження, при його вчиненні нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі кредитних коштів та здійснення часткового погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості боржника перед стягувачем є безспірним.

Відповідач АТ «Сенс Банк» не надав суду доказів наявності таких первинних документів щодо видачі кредитних коштів та здійснення погашення кредиту позивачем ОСОБА_2 , натомість надав розрахунок заборгованості, який в розумінні вимог законодавства не може слугувати доказам безспірної заборгованості. Окрім того у матеріалах справи наявні первинні документи, що доводять часткову сплату ОСОБА_2 коштів за користування кредитними коштами і як вбачається із квитанції FJB 071 від 17.09.2013 року № рахунку НОМЕР_1 в сумі 1950,29 грн., вказана у квитанції сума та дата сплати відсутня у наданому нотаріусу Банком розрахунку заборгованості при вчиненні виконавчого напису нотаріуса.

Також суд звертає увагу, що для одержання виконавчого напису стягувач зобов`язаний надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки за загальним правилом, нотаріус вчиняє виконавчий напис на оригіналі документа.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

У свою чергу, виключення з наведеного загального правила щодо вчинення виконавчого напису на оригіналі договору передбачає підпункт 5.3 пункту 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

З матеріалів нотаріальної справи вбачається, що нотаріус вчинив напис на окремому бланку, проте стягнення частинами не проводились. Також відповідач АТ «Сенс Банк» не надав суду доказ вчинення виконавчого напису нотаріусом на оригіналі Іпотечного договору з вказівкою про вчинення виконавчого напису, строк, суму, дату і номер за реєстром нотаріальних дій. У поданій Банком нотаріусу заяви про вчинення виконавчого напису у додатках до заяви вказано «Іпотечний договір» без конкретизації чи подано оригінал, що вказує на відсутність доказів вчинення нотаріусом виконавчого напису на оригіналі нотаріально завіреного договору, а відтак недотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене відповідачем АТ Сенс Банк, в ході розгляду справи, не доведено належними та допустимим доказами, що Банк дотримався процедури надіслання вимоги позивачам та що заборгованість була безспірною на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису Відповідно не доведено, що нотаріусом дотримано процедуру вчинення виконавчого напису і що нотаріус переконалась у безспірності заборгованості.

Щодо позовної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння слід зазначити наступне.

25 січня 2022 року постановою Львівського апеляційного суду в забезпечення даного позову накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 75,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачки ОСОБА_3 .

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. (Постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, провадження № 14- 212цс21)

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №202/589/18 за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Як було встановлено судом, право власності на об`єкт нерухомого майна відповідач ОСОБА_3 отримала при реалізації іпотечного майна на прилюдних електронних торгах.

Реалізація права на витребування майна з чужого незаконного володіння не потребує визнання недійними правочинів, за якими майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частинами першою, другою статті 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача за відплатним договором.

Такий висновок зроблено судом на підставі правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.

З огляду на викладене, оскільки виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, підстава для реалізації іпотечного майна відпала - позовна вимога в частині витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про витребування майна у добросовісного набувача, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності слід зазначити таке.

Відповідно до абзацу другого частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 звертала увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про витребування майна від добросовісного набувача, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання за позивачкою ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна не є необхідним для ефективного відновлення її прав ( пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

З огляду на викладене, у задоволенні позову в частині витребування майна «шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності» слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Судомляк Ірини Казимирівни задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та витребування майна задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та витребування майна задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №10067 від 27 червня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 житловий будинок, загальною площею 75,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.