13 травня 2024 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді - Бібіка О.В.
з участю секретаря Сосницької К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що впродовж 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено три Договори позики, за якими ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_2 отримав від позивача в борг грошові кошти на загальну суму 158 409,98 грн., що на момент їх передачі є еквівалентною 6000,00 доларів США.
11.04.2019 в простій письмовій формі укладено Договір позики, за умовами якого у борг відповідачу, ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 58 883,50 грн., що є еквівалентом 2200,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 ще до підписання цього договору прийняв ці кошти та зобов`язався повернути таку саму суму грошових коштів у строк до 11 липня 2019 року, або, на вимогу ОСОБА_1 протягом не більше 5 календарних днів з моменту одержання такої вимоги. Згідно п. 1 Договору, цей договір є укладеним з моменту передання грошей.
13.05.2019 в простій письмовій формі укладено Договір позики, за умовами якого у борг відповідачу, ОСОБА_1 я передав грошові кошти у сумі 47 170,60 грн., що є еквівалентом 1 800,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 ще до підписання цього договору прийняв ці кошти та зобов`язався повернути таку саму суму грошових коштів у строк до 12 липня 2019 року, або, на вимогу ОСОБА_1 протягом не більше 5 календарних днів з моменту одержання такої вимоги. Згідно п. 1 Договору, цей договір є укладеним з моменту передання грошей.
01.07.2019 в простій письмовій формі укладено Договір позики, за умовами якого у борг відповідачу, ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 52 355,88 грн., що є еквівалентом 2 000,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 ще до підписання цього договору прийняв ці кошти та зобов`язався повернути таку саму суму грошових коштів у строк до 12 серпня 2019 року, або, на вимогу ОСОБА_1 протягом не більше 5 календарних днів з моменту одержання такої вимоги. Згідно п. 1 Договору, цей договір є укладеним з моменту передання грошей.
Станом на день звернення до суду з позовом, відповідачем ОСОБА_2 боргові зобов`язання не виконані, борг не повернутий, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 04.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:
11.04.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики на суму 58 883,50 грн., що є еквівалентом 2200,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 підтвердив факт передання від ОСОБА_1 грошей в сумі зазначеній в договорі, а саме 58 883,50 грн. (а. с. 13, 14).
13.05.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики на суму 47 170,60 грн., що є еквівалентом 1 800,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 підтвердив факт передання від ОСОБА_1 грошей в сумі зазначеній в договорі, а саме 47 170,60 грн. (а. с. 20, 21).
01.07.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики на суму 52 355,88 грн., що є еквівалентом 2 000,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 підтвердив факт передання від ОСОБА_1 грошей в сумі зазначеній в договорі, а саме 52 355,88 грн. (а. с. 27, 28).
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як вбачається з договорів позики, у пункті 5, сторонами обумовлена відповідальність за несвоєчасне повернення грошової суми, згідно кожного з договорів, що передбачена ст. 611, 625 ЦПК України.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунки нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, згідно з якими:
1) за Договором позики від 11 квітня 2019 року пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 15 575,01 грн., інфляційні втрати - 5 928,93 грн., 3% річних - 3369,01 грн. (а. с. 15 - 19).
2) за Договором позики від 13 травня 2019 року пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 12 711,56 грн., інфляційні втрати - 4 850,94 грн., 3% річних - 2752,34 грн. (а. с. 22 - 26).
3) за Договором позики від 01 липня 2019 року пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 13 072,50 грн., інфляційні втрати - 5758,86 грн., 3% річних - 2916,23 грн. (а. с. 29 - 33).
Встановивши, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в борг, проте не виконує обов`язку з їх повернення, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманих у борг коштів із урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, що становить:
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Ковальовою Л.В. укладено договір про надання правничої допомоги № 54 від 30.04.2021 (а. с. 34 - 36).
Як вбачається з матеріалів справи, вона не є складною, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без участі у судових засіданнях учасників справи та представників. Враховуючи наявність усталеної судової практики та правових позицій Верховного Суду з приводу подібних правовідносин, значення справи для позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи реально затрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, суд вважає, що заявлені вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є співмірними з обсягом і складністю наданих послуг.
За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу:
- За договором позики від 13 травня 2019 року в загальному розмірі 70 444 (сімдесят тисяч чотириста сорок чотири) грн 84 коп., з яких основна сума боргу 50 130 (п`ятдесят тисяч сто тридцять) грн 00 коп., сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання 12 711 (дванадцять тисяч сімсот одинадцять) грн 56 коп., інфляційні втрати 4 850 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) грн 94 коп., 3% річних 2752 (дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн 34 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2340 (дві тисячі триста сорок) грн 36 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 13 травня 2024 року.

Суддя: