Провадження № 2/638/2312/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Щеіхіної В. В.,

за участю секретаря - Луценко Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа: Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов Сергій Юрійович про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа: Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов Сергій Юрійович про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за нею право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 51,50 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 2500 кв.м., кадастровий номер :01:001:0493, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 1799 кв.м., кадастровий номер :01:001:0494, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була позивачу рідною тіткою, інших спадкоємців не мала. Остання проживала разом зі своєю тіткою за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я позивача, відповідно до якого заповіла останній все належне їй майно. Після смерті тітки 29.10.2020 позивач звернулась до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С. Ю. з відповідною заявою про прийняття спадщини, на підставі цього було заведено спадкову справу №77/2020. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем позивач не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину. Після звільнення від окупації м. Ізюм у жовтні 2023 позивач звернулась до нотаріуса та отримала відповідь про неможливість видачі свідоцтва, оскільки у березні 2022 під час окупації м. Ізюм Харківської області військовими рф робоче місце приватного нотаріуса було пошкоджено та було викрадено майно, у зв`язку з чим втрачено документи нотаріального діловодства. Після позивач звернулась до Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області щодо отримання копії заповіту та отримала пояснення, що під час збройної агресії рф в результаті прямого влучання снаряду в приміщення сільської ради вся документація, в тому числі заповіт ОСОБА_2 , було знищено, тому видати його копію неможливо. На підставі зазначеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24.01.2024 по справі було відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 21.05.2024 витребувано у приватного нотаріусу Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова Сергія Юрійовича відомості зі спадкового реєстру заповітів, за параметрами запиту: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без її участі та задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання відповідач, Ізюмська міська об`єднана територіальна громада, свого представника до суду не направила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи про поважність неявки представника в судове засідання до суду не направила.

Третя особа, приватний нотаріус Чистов С. Ю., в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без його участі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Довгеньке Ізюмського району Харківської області.

Згідно з копії свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копії свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 18.13.2013 померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0493, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2013 померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0494, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 спадкодавцеві належало на праві приватної власності нерухоме майно.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_3 відповідно до яких остання пояснила, що нею було посвідчено заповіт на ім`я ОСОБА_2 , у заповіті спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_1 (позивач по справі). Також, у своїх поясненнях зазначила, що зазначений заповіт зберігався в Довгеньківській сільській раді Ізюмського району Харківської області. Село Довгеньке знаходилось в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 12.09.2022. В результаті збройної агресії у будівлю Довгеньківської сільської ради потрапив снаряд, внслідок цього вся документація, в тому числі заповіт ОСОБА_2 , було знищено. Видати копію заповіту неможливо у зв`язку з відсутністю оригіналу.

Крім того, у судовому засіданні була допитана ОСОБА_3 , яка підтвердила свої письмові пояснення та додатково зазначила, що з 2010 по 2020 вона працювала секретарем Довгенківської сільської ради Ізюмського району Харківської області заповіт ОСОБА_2 вона складала особисто в 2011 році.

Позивач ОСОБА_1 зверталась до приватного нотаріуса Ізюмського районного територіального округу Харківської області Чистова С. Ю. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.

З копії відповіді приватного нотаріуса Ізюмського районного територіального округу Харківської області Чистова С. Ю. за №364/01-16 від 03.10.2023 вбачається, що останнім на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом було заведено спадкову справу №77/2020 після смерті ОСОБА_2 , номер в спадковому реєстрі 66658632 від 29.10.2020. Подана заява та документи були долучені до вказаної спадкової справи та зберігалися з іншими документами нотаріального діловодства в приміщенні рабочого місця приватного нотаріуса Ізюмського нотаріального округу Харківської області Чистова С. Ю..

Також, з відповіді приватного нотаріуса Чистова С. Ю. встановлено, що в березні 2022 року під час окупації міста Ізюм Харківської області робоче місце приватного нотаріуса було пошкоджено, було викрадено майно приватного нотаріуса та втрачені документи нотаріального діловодства, у зв`язку з чим приватний нотаріус звернувся до органу досудового розслідування з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, приватний нотаріус у відоповіді звернув увагу, що відповідно до ст. 68 ЗУ "Про нотаріат" та п.п 4.12 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно може бути вчинено після закінчення слідства та відновлення втрачених документів нотаріального діловодства, в тому числі спадкової справи №77/2020 (номер в спадковому реєстрі 66658632 від 29.10.2022) після смерті ОСОБА_2 ..

На виконання ухвали суду від 21.05.2024 приватний нотаріус Чистов С. Ю. надав до суду інформаційну довідку зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №77300882 від 12.06.2024.

Як вбачається з зазначеної інформаціної довідки, в спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) міститься запис про заповіт №50969206, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце посвідчення Харківська область, Довгеньківська сільська рада Ізюмського району, місце зберігання Довгеньківська сільська рада Ізюмського району, за адресою: АДРЕСА_2 , заповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно зі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 у разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину. У випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно з п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.16 глави 10 Порядку № 296/5).

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для його оформлення у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа №77/2020 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом.

Окрім цього судом встановлено, що 01.02.2011 складено заповіт секретарем Довгеньківською сільською радою Ізюмського району Харківської області на ім`я ОСОБА_2 , в якому остання заповіла все своє майно ОСОБА_1 , який зареєстрований у спадковому реєстру за №50969206.

Під час судового розгляду осіб, які незалежно від заповіту мають право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено. Відомості про прийняття спадщини іншими спадкоємцями матеріали справи не містять.

Водночас, ОСОБА_1 оформити свої спадкові права не може через знищення оригіналу заповіту та спадкової справи внаслідок бойових дій, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, що належало померлій ОСОБА_2 ..

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, а саме на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 .. Тому належним способом захисту його права є визнання права власності за позивачем на таке майно. Виходячи з вимог справедливості та розумності таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

При цьому, суд зазначає, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не надав, в судове засідання свого представника не направив.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач зі свого боку вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для реалізації своїх спадкових прав, інші способи захисту виявились неможливими, тому позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 328,1222,1223,1261 Цивільного кодексу України, ст.ст. 274-279, 263-265,280, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа: Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов Сергій Юрійович про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 51,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка загальною площею 2500 кв.м., для будівницьва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0493, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка загальною площею 1799 кв.м., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0494, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Щепіхіна В. В.