Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/216/24
Провадження № 2/670/138/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мамаєва В.А.

за участю секретаря судового засідання Кушнір О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 стало відомо про поширення щодо неї недостовірної інформації ОСОБА_3 шляхом здійснення протягом багатьох років наклепу та обзивання по усьому селу Крім того, відповідачем неодноразово були озвучені вислови на кшталт, що вона «неадекватна», «ненормальна» та «дурепа». Також, у приміщенні Віньковецького районного суду Хмельницької області відповідач в присутності працівників суду та її знайомих звинуватив позивача у «побитті свого чоловіка ногами», що є абсолютною брехнею. Вказана інформація щодо оцінки особистісних характеристик позивача та рівня її розумового розвитку, та неіснуючого факту вчинення вбивства власного чоловіка є недостовірною та неправдивою, а відтак порушує права на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, вказаними винними діями відповідача по справі позивачу завдано моральних страждань. Позивач ОСОБА_1 просить суд:

1. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_3 у вигляді фактичних тверджень, а саме:

-- здійснення наклепу на позивача шляхом звинувачення її у «побитті свого чоловіка ногами»;

-- здійснення образливих висловів в адресу позивача у вигляді слів: «неадекватна», «ненормальна» та «дурепа».

2. Зобов`язати ОСОБА_3 протягом п`яти днів з моменту вступу рішення суду в законну силу спростувати під відеозапис недостовірну інформацію, який надати позивачу. Спростування та вибачення ОСОБА_3 здійснити наступного змісту «Я, ОСОБА_3 , зареєстрований та проживаю за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово здійснював образливі вислови в адресу ОСОБА_1 у вигляді слів: «неадекватна», «ненормальна» та «дурепа», а також в судовому засіданні озвучив фразу про те, що вона «вбила свого чоловіка ногами». Вказана інформація не відповідає дійсності, є абсолютно неправдивою, і взагалі, - все це є моїми вигадками. Я свідомо оговорив ОСОБА_1 , так як ми знаходимось в неприязних стосунках через існування між нами земельного спору. Прошу вибачення у ОСОБА_1 за поширення мною недостовірної інформації про неї з обвинуваченнями у вчиненні нею особливо тяжкого злочину, якого насправді не було, і який є плодом моїх вимислів, а також прошу вибачення за здійснення образливих висловів в її адресу у вигляді слів: «неадекватна», «ненормальна» та «дурепа» ».

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

20.03.2024 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що ОСОБА_3 не говорив, що я вбила свого чоловіка ногами, а що побила чоловіка ногами.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Щодо вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 та 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження розповсюдження відповідачем недостовірної інформації позивачка надала аудіозапис судового засідання, ксерокопію письмового пояснення ОСОБА_3 датованого 18.10.2017 р., рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.01.2024 р. у справі № 670/729/22 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18.04.2024 р. у справі № 670/729/22.

У змісті письмового пояснення ОСОБА_3 датованого 18.10.2017 р. міститься інформація про те, що ОСОБА_3 . п`ятий рік є сусідом ОСОБА_1 , повідомляє, що ця людина є брехлива, конфліктна, агресивна, безпідставно п`ятий рік тягає його по судам, неодноразово викликала поліцію своїми брехливими заявами, не дає спокою сусідам і жителям села, постійно зі всіма судиться, просить суд врахувати її неадекватність.

Також судом встановлено, що у Віньковецькому районному суді знаходилася на розгляді цивільна справа № 670/729/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлення факту, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди. По вказаній цивільній справі ОСОБА_1 заявила тринадцять позовних вимог до ОСОБА_3 пов`язані з користуванням земельними ділянками та об`єктів, що на них розташовані. Жодна позовна вимога ОСОБА_1 задоволена не була, що підтверджується рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.01.2024 р. та постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.04.2024 р. 07.12.2023 року в ході виступу у судових дебатах по даній справі ОСОБА_3 сказав: «побила чоловіка і подзвонила в поліцію, що він її побив. Він бідний побитий, вона скопала його ногами. Приїхали, подивилися, він сказав це вона мене побила, а не я її». Дану обставину судом встановлено при прослуховуванні наданого позивачем аудіозапису судового засідання (технічний запис від 07.12.2023 року 01.11.40-01.11.55).

Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною 4 статті 32 і частиною 1 та 2 статті 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 30 закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Із пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суду» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у своїй постанові від 22.11.2021 р. у справі № 761/32924/19-ц дав визначення оціночним судженням та фактичним твердженням. Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи. І якщо існування фактів можна довести, то правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Посилання ОСОБА_1 у позовній вимозі про примусове вибачення про озвучення ОСОБА_3 . фрази про те, що вона «вбила свого чоловіка ногами» жодним доказом не підтверджена і спростовується самим позивачем у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що всі висловлювання ОСОБА_3 у письмових поясненнях та під час судових дебатах у судовому засіданні 07.12.2023 року, містять оціночні судження та є його суб`єктивною думкою про поведінку та особу ОСОБА_1 , яку від висловлював у суді захищаючись від необґрунтованих вимог ОСОБА_1 при розгляді цивільної справи № 670/729/22, не містять фактичних даних, дана інформація не була направлена на приниження честі чи гідності позивача, не висловлена в брутальній чи образливій формі, що принижує честь та гідність позивача, відтак оціночні судження не можуть бути спростованими і не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком. Тому позовна вимога ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки ОСОБА_3 принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь (ч. 2 ст. 30 закону України «Про інформацію»). До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у п. 57 постанови від 24.10.2018 р. у справі № 161/4052/16-ц.

Щодо позовної вимоги про примусове вибачення.

Вказана вимога є похідною і не підлягає задоволенню, оскільки поширена відповідачем інформації є оціночним судженням, яка не порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що Верховний суд у своїй постанові від 13.03.2024 року по справі № 712/10999/22 вказав, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи, що поширена відповідачем інформації є оціночним судженням, яка не порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, то відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Таким чином, у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Сторонами не надано доказів здійснення судових витрат, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлене 25.10.2024 року.

Суддя В.А. Мамаєв