Справа № 565/2091/24
Провадження № 2/565/530/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Щур Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу зареєстрованого 06 квітня 2018 року у Вараському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 37, та стягнення з ОСОБА_2 на її утримання аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В обґрунтування позову зазначає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, взаємоповагу один до одного та виховання дітей. Між сторонами склалися неприязні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, шлюб фактично розпався. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та на утримання позивача, як матері з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку. Позивач отримує допомогу по догляду за дитиною до досягення нею трирічного віку в розмірі 860,00 грн та самостійно доглядає за дитиною, забезпечує дітей всім необхідним.

Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, має можливість надавати матеріальну допомогу.

09 жовтня 2024 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що частково заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними і необгрунтованими. Позивач займалася трудовою діяльністю неофіційно, мала мінливий дохід, власні кошти на сімейні потреби не витрачала. Розмір дохову позивач приховує від відповідача. Відповідач щомісяця витрачав на матеріальне забезпечення сім`ї більше 90% власного заробітку. Не відповідає дійсності твердження позивача, що вона самостійно наглядає за дитино, оскільки донька з вересня 2024 року відвідує Вараський ДНЗ №7, в міру можливостей відповідач забирає дітей на прогулянки та перебування у нього. Відповідач підтверджує, що з червня 2024 року сторони не ведуть спільного господарства, з вересня 2024 року проживають окремо, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дохід відповідача складється лише з офіційної заробітної плати, у власності рухомого і нерухомого майна не має. Також у відповідача є донька від попереднього шлюбу, на утримання якої він сплачує аліменти. На утримання спільних з позивачем дітей відповідач також сплачує аліменти. Також відповідач зазначає, що несе витрати на оплату комунальних послуг та має кредитні зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк». Стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі частини заробітку відповідача поставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, в якому не будуть забезпечуватися навіть його базові потреби, зазначає, що не має можливості надавати таку допомогу. Позовну вимогу про розірвання шлюбу просить задовольнити, у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки відмовити.

18 жовтня 2024 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що прибутку з торгівлі речами та діяльності по наданню послуг в туристичній сфері не отримує. Дочка проходить адаптацію та відвідує садок лише по 2-3 години на день, решту часу вона проводить з позивачем, часто хворіє. З матеріальним забепеченням їй допомагає рідня, у вересні відповідач частково оплачував рахунки. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, стабільно отримує заробітну плату, відомості щодо незадовільного стану його здоров`я відсутні, відтак позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення просить врахувати заперечення, викладені у відзиві.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 06 квітня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) зареєстрували шлюб, про що Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області складено актовий запис № 37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 12 лютого 2022 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Згідно з відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 15 жовтня 2024 року, за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року ОСОБА_1 щомісяця отримує соціальні виплати в сумі 860,00 грн.

Відповідно до довідки №04-12/19 від 04 жовтня 2024 року дошкільного начального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує вказаний заклад з 19 вересня 2024 року.

Згідно з довідкою ТОВ «Телекомпанія Енергія» №39 від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Телекомпанія Енергія» на посаді технічного директора. За період з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року його дохід склав 268 386,24 грн.

У звіті про здійсненні відрахування та виплати ТОВ «Телекомпанія Енергія» №40 від 07 жовтня 2024 року зазначено, що у ОСОБА_2 заборгованість по аліментах станом на 07 жовтня 2024 року відсутня. За період з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року позивач сплачував щомісяця 1 500,00 грн на користь ОСОБА_6 аліментів.

24 вересня 2024 року Кузнецовським міським судом Рівненської області видано судовий наказ №565/2094/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 20 вересня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Статтею ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частина ч.4 ст. 82 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, а також факту розірвання шлюбу між батьками дитини.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач крім соціальних виплат отримує дохід від трудової діяльності.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на дочку від попереднього шлюбу ОСОБА_5 .

Матеріали справи не містять доказів які вказують на істотні обставини, що дають підстави стверджувати про складне матеріальне становище ОСОБА_2 .

Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, стабільно отримує заробітну плату, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, відтак має змогу сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/7 частини від усіх його доходів до досягнення дитиною трьох років, з урахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу.

Вказаний розмір аліментів відповідає принципу справедливості та розумності, ураховує потреби дружини та фінансові можливості відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем за вимогою про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вказану вимогу.

Згідно з п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення аліментів задоволено частково, відсоток задоволених вимог визначити неможливо, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 грн за вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 квітня 2018 року Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено актовий запис № 37.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/7 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 20 вересня 2024 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Г.В.Бренчук