КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/3969/24-ц Головуючий у 1 інстанції: Підпалий В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Верланова С.М.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Клименко Яни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року адвокат Новіцький Є.Ю., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №204/5 від 18.01.2021 року, винесеного за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.12.2020 року на рішення від 07.12.2018 року №44482646, прийняте державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Гумуржи Олесандром Костянтиновичем щодо державної реєстрації права власності на двоцепну повітряно-кабельну лінію, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, за ОСОБА_1 на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 15.12.2020 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.12.2020 року за №38487-33-20.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року закрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі адвоката Клименко Я.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що при прийнятті судового рішення - ухвали від 16.09.2024 року у справі №757/3969/24-ц Печерський районний суд міста Києва застосував судову практику, а саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15 серпня 2018 року у справі №826/8625/15, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 21 лютого 2024 року у справі №826/8774/16 та від 12.06.2024 року у справі №420/8202/23, які не є релевантними до даного спору.

Так, у справах, на які в оскаржуваній ухвалі посилається Печерський районний суд міста Києва, судами не розглядалось питання юрисдикції, а правовідносини, з яких виник спір, не є тотожними до правовідносин, які розглядаються у справі №757/3969/24-ц.

Отже, на переконання апелянта наведені правові позиції Верховного Суду не підлягають застосуванню під час розгляду цієї справи.

Також, звертає увагу апеляційного суду, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом безпідставно не враховано правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі №826/9341/17 в постанові від 29.05.2019 року, відповідно до якого якщо правовідносини пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, то позов підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зазначає, що спір, який виник між сторонами у справі №757/3969/24-ц, має приватно-правовий характер, адже наявне порушення приватного, зокрема, майнового права ОСОБА_1 , спричинене незаконним рішенням суб`єкта владних повноважень.

Отже, позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №204/5 від 18.01.2021 року підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вальчук Михайло, який діє в інтересах Міністерства юстиції України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить прийняти та долучити до матеріалів справи зазначений відзив та врахувати позицію Міністерства юстиції України під час розгляду апеляційної скарги.

Вказує, що при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що предметом спору є: «… визнання права власності на об`єкт електроенергетики «Повітряна лінія 10 кв «Підгірці-Безрадичі», позов підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства…».

Таким чином, дане твердження позивача у позовній заяві зводиться до обґрунтування необхідності встановлення факту набуття ним права власності на об`єкт електроенергетики, та таким чином вирішення спору про право між ним та ОСОБА_2 .

Однак, Мін`юст, приймаючи оскаржуваний наказ, не надавав оцінки законності чи незаконності набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт електроенергетики.

Міністерство юстиції України, розглядаючи скаргу, перевіряє на надає оцінку лише дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій.

Відповідно Міністерство юстиції України ніяким чином не може вирішувати спори про право між сторонами і не може бути відповідачем у справах, предметом яких є визнання права власності.

У даному контексті слід звернути увагу на обранні позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Так, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 по справі №705/3876/18 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц.

Із вищевикладеного, можна прийти до висновку, що розгляд справи за даним суб`єктним складом буде неправомірним.

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).

Тому визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору.

Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 369/10789/14-ц).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спір у даній справі виник між сторонами зі спору щодо визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, прийнятого за результатом розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, то такий спір є публічно-правовим, і тому суд першої інстанції дійшов висновку, що такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1, 2 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

За ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного суду, сформованого у постановах від 15 серпня 2018 року у справі №826/8625/15, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 21 лютого 2024 року у справі №826/8774/16 та від 12.06.2024 року у справі №420/8202/23 спірні правовідносини щодо визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, прийнятого за результатом розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, та зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну скаргу, є публічно-правовими та їх належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного, оскільки спір у даній справі виник між сторонами зі спору щодо визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, прийнятого за результатом розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, то такий спір є публічно-правовим, і тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Тому, суд роз`яснив позивачеві його право на звернення з відповідним позовом до Київського окружного адміністративного суду.

Частиною 2 ст.255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Проте, відповідно до п5 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою.

Суд звертав увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого при зверненні до суду з означеним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Клименко Я.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та залишення без змін ухвали Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Клименко Яни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: