ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3308/22 Головуючий суддя І інстанції Шаренко С. Л.
Провадження № 22-ц/818/164/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року, по справі № 953/3308/22, за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор 03.06.2022 р. звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти за використання орендної плати за використання земель комунальної власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства в сумі 370 541 гр. 04 коп.. В судовому засіданні прокурор зазначив, що відповідач є власницею нежитлової будівлі, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0003, а тому зобов`язана сплачувати орендну плату за використання земельної ділянки, що належить Харківській територіальній громаді в особі Харківської міської ради. Разом з тим, за 2020-2021 роки відповідач не сплатила орендну плату за користування земельною ділянкою.

Представник Харківської міської ради, як особа в інтересах якої заявлений позов, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд позовної заяви без представника ХМР, позовні вимоги прокурора підтримав, просив про їх задоволення (а.с.97 ).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що ОСОБА_1 за 2021р. повністю сплатила податок на землю в сумі 76100 гр.35 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень та повідомленням ГУ ДПС у Харківській області. Орендну плату за 2020р. за вказану земельну ділянку у 2020р. сплатив орендодавець ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року у задоволенні позовних відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та частково задовольнити позов прокурора та стягнути з ОСОБА_3 кошти в розмірі 294440,69 грн. Закрити провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ХМР коштів в розмірі 76100,35 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до розрахунку ХМР за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 розмір орендної плати в місяць. Який підлягав сплаті за земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0003 становив 16110,48 грн, який складається з нормативної грошової оцінки 1611048 грн, ставки річної орендної плати 12% , коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов-1, коефіцієнту розміру земельної ділянки-1. Отже за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 року ОСОБА_1 мала би сплатити до бюджету 370541,04 грн.

Вказує, що ОСОБА_1 належним чином не оформила речові права щодо земельної ділянки та не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Зазначає, що представником відповідача адвокатом Варламовим В.Д. надано лист ГУ ДПС у Харківській області від 13.07.2023 року №37834/6/20-40-24-05-10, в якому зазначено, що за 2020 рік орендну плату за спірну земельну ділянку сплатив ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 29.11.2006 року №21, який припинив свою дію 14.11.2018 року. При цьому не зазначено, яку саме суму ним сплачено.

Зауважує, що належних доказів сплати орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0003 за 2020 рік суду не надано.

Вважає, що оскільки відповідачем надано докази сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2021 рік у сумі 76100,35 грн, то стягненню підлягає 294440,69 грн.

Прокурор у письмових поясненнях звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати на землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державно/ та комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України а редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками. Така правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державно/ реєстрації права власності на таку земельну ділянку, ст. 287.6 ПК України.

З правового аналізу зазначених норм податкового законодавства слідує, що обов`язок по сплаті податку на земельну ділянку виникає саме з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів державної реєстрації прав відповідачки на земельну ділянку під придбаною нею нежитловою будівлею, а тому відповідачка не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, в зв`язку з чим правові підстави для справи ОСОБА_1 земельного податку відсутні.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 922/5468/14 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2018 у справі № 922/3702/16.

Наполягає на тому, що у разі використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку, визначеному ст. 1212 ЦК України. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 643/3463/20.

Також посилалась на правові висновки, які були висловлені у постанові КГС у складі ВС від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19, про те, що використання спірної земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав (без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав), міська рада, як власник спірної земельної ділянки має обґрунтовані сподівання на отримання орендної плати за таке фактичне використання земельної ділянки, а тому фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (п. 62).

З цих підстав прокурор вважає, що оскільки ОСОБА_1 не легалізувала право користування земельною ділянкою, вона не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї як землекористувача є орендна плата.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представника відповідачки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що позовні вимоги прокурора про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за користування землею без договору оренди за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 року є безпідставними, оскільки за використання земель комунальної форми власності територіальної громади м. Харкова, а саме за земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0615 га, повністю сплачена орендна плата за 2020 та 2021 роки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що ОСОБА_1 з 27.03.2017 р. є власницею нежитлової будівлі літ. «А-3» площею 337,3 кв.м., яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 , що належить Харківській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (а.с.14).

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 16.01.2021 р., який складений головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради земельна ділянка площею 0,0615 га з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі АЗС (а.с.22-25).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 має цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд, для обслуговування будівлі стаціонарної АЗС та перебувала в оренді ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі між Харківською міською радою та ОСОБА_2 № 21 від 29.11.2006 р. (а.с.26-28).

ОСОБА_1 згідно повідомлення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області перебуває на обліку, як платник орендної плати з фізичних осіб на земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 з 01.01.2021 р.

За користування вищевказаною земельною ділянкою за 2021 рік ОСОБА_1 сплатила орендну плату з фізичних осіб в сумі 76100 гр.35 коп..

За 2020 рік орендну плату за вказану земельну ділянку сплатив ОСОБА_2 на підставі договору оренду землі від 29.11.2006 р. № 21.

Станом на 12.07.2023 відсутня заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб на земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0003 за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0615 г (а.с.118).

Факт сплати податку за спірну земельну ділянку підтверджується копіями квитанцій про сплату орендної плати за землю (а.с.119-124).

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не спростував вищевказані докази, які у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка сплатила орендну плату за землю, зокрема за 2020 рік від імені попереднього орендаря ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У частині 1 статті 93 ЗК встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК).

В силу статті 125 ЗК право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 3 ЗУ Про оренду землі об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Як правильно встановив суд першої інстанції, сторони не уклали договір оренди земельної ділянки, на якій розташована належна відповідачці на праві власності нерухомість. Однак, як з`ясовано судом апеляційної інстанції у відповідь на податкові повідомлення-рішення від 25.05.2020 № -2031 ГУ ДПС у Харківській області про сплату суми податкового зобов`язання за сплату орендної плати за 2020 рік з фізичних осіб - ОСОБА_2 в сумі 76100,35 грн. відповідачка згідно квитанцій сплатила орендну плату, яка була нарахована податковою службою для сплати попередньому власнику нерухомості, який на той час вже помер, оскільки відповідачка ОСОБА_1 , згідно повідомлення ГУ ДПС у Харківської області стала на облік, як платник орендної плати з фізичних осіб на спірну земельну ділянку вже після надсилання згаданого податкового повідомлення-рішення від 25.05.2020, а саме з 01.01.2021. Згідно аналогічного повідомлення-рішення про сплату суми податкового зобов`язання за сплату орендної плати за 2021 рік з фізичних осіб ОСОБА_1 в сумі 76100,35 грн. відповідачка ОСОБА_1 повністю сплатила вказану суму орендної плати (а.с. 57-61, 118-124). Згідно листа заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області від 13.07.2023 станом на 12.07.2023 відсутня заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб за спірну земельну ділянку (а.с. 118).

Дійсно, між сторонами не був укладений договір оренди спірної земельної ділянки, однак колегія суддів не знайшла в матеріалах справи належних і допустимих письмових доказів про те, що такий договір оренди не був укладений з вини відповідачки, що згідно наденеої у доводах апеляційної скарги правових висновків касаційного суду є необхідною підставою для застосування правового механізму стягнення безпідставно збереженого майна (орендної плати), ст. 1212 ЦК України.

З передбачених ст. 367 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції дослідив та надані стороною відповідачки документи, які свідчать про те, що відповідачка зверталась до позивача на початку 2021 року із заявами про укладення договору оренди спірної земельної ділянки, а саме: заява ФОП ОСОБА_1 до Харківської міської про надання в оренду земельну ділянку площею 0,0615 га кадастровий номер :03:007:0003 для обслуговування будівлі стаціонарної АЗС за адресою: АДРЕСА_1 ; заява до директора Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради про проведення обстеження земельної ділянки у зв`язку з наявним правом власності на нерухоме майно від 30 березня 2021 року; заяви від 28.04.2021 про надання додаткових документів до заяви про обстеження спірної земельної ділянки та про уточнення, що метою обстеження є надання в оренду спірної земельної ділянки; акт обстеження спірної земельної ділянки від 28.04.2021; заява до директора Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради про проведення обстеження спірної земельної ділянки у зв`язку з наданням її в оренду від 10 січня 2022 року; клопотання на ім`я Харківського міського голови від 17.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеуцстрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0470 га для обслуговування стаціонарної АЗС із подальшим наданням вказаної земельної ділянки в оренду від 17 січня 2022 року; відповідь Директора Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради від 15 лютого 2022, зі змісту якого вбачається, що на вищевказаній земельній ділянці розташована частина споруди, на яку відсутні будь-які документи, а для формування вказаної нової земельної ділянки відповідно до ст. 79-1 ЗК України діє порядок відведення та шляхом поділу чи об`єднання сформованих земельних ділянок (а.с. 213-226).

Наведені докази свідчать, що відповідачка на вимогу податкової служби у визначеному ним розмірі сплачувала оренду плату за користування спірною земельною ділянкою та зверталась до позивача із заявою про укладення договору оренди, однак дотепер цей договір не укладений. При цьому позивач всупереч передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку доведення підстав свого позову не надав до суду першої інстанції належних і допустимих письмових доказів про поважні причини такої тривалої затримки з укладенням договору оренди.

Натомість, після такого звернення відповідачки на початку 2021 року із заявою про укладення договору оренди та її не вирішення власником спірної земельної ділянки, прокурором у червні 2022 року, тобто більше, ніж через рік, був поданий позов в інтересах держави в особі Харківської міської ради прокурором щодо стягнення грошової суми, який обґрунтований тим, що відповідачка не оформила право оренди спірної земельної ділянки.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Наведені обставини свідчать, що у даному випадку позивач, Харківська міська рада, припустилась прострочення за заявою відповідачки про укладення у 2021 році договору оренди спірної земельної ділянки. З урахуванням сплати відповідачкою визначеної державним органом орендної плати за 2020-2021 роки, звернення до неї після цього з позовом від імені держави про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, орендної плати за цей же період, - колегія суддів вважає суперечливою та недобросовісною процесуальною поведінкою з метою покласти на відповідачку надмірний тягар, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема: якщо особою вчиняються дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За відсутності доказів про інше, слід визнати, що вищевказана тривала та нічим не виправдана бездіяльність позивача призвела до того, що після одностороннього розірвання договору оренди вищевказаної земельної ділянки з ОСОБА_2 договір оренди з відповідачкою новою власницею нерухомості тривалий час не був укладений не з вини відповідачки. Таку поведінку позивача суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання матеріальним правом, а тому відповідно до вказаної норм и ч. 3 ст. 16 ЦК України у задоволенні позову слід відмовити також з цієї причини. Наведені з цього приводу доводи скарги таких висновків суду не спростовують.

Крім того, відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів звертає увагу на те, що надані до справи докази: Акт обстеження спірної земельної ділянки від 16.01.2021 та розрахунки суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності на території м. Харкова, які були надані позивачем на обґрунтування підстав розглянутого судом позову не відповідають вимогам щодо порядку складення таких документів, що визначений у Порядку визначення та відшкодування збитків власників землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України від 19 квітня 1993 р. № 284, та передбачає, що розміри збитків, включаючи і неодержані доходи, якими за змістом ст. 22 ЦК України є неотримана орендна плата, що є предметом розглянутого у цій справі позову як безпідставно збережена, - визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, за участю громадян, які будуть їх відшкодовувати.

У постанові КЦС ВС від 12 лютого 2020 року у аналогічній за обставинами справі № 642/1839/18-ц, касаційний суд погодився з висновком апеляційного суду Харківської області, який відхилив як неналежні докази: акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради та розрахунок збитків, оскільки вони були складені позивачем, а не комісією в складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки, тобто вказаний акт складений з порушенням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Як передбачено частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна правова оцінка, яка доводами скарги не спростована.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 травня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.