Справа № 544/403/24
пров. № 2/544/301/2024
Номер рядка звіту 68
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2024року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі

головуючої - судді Сайко О. О.,

за участю секретаря Костенко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання, в залі суду м. Пирятин, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 20 листопада 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від спільного проживання подружжя мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами на життя. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, тому з 10.07.2022 подружні відносини у них припинилися, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що між нею з відповідачем досягнуто згоди щодо місця проживання спільних дітей. У зв`язку з викладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати, спільних дітей просить залишити проживати з нею.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, дошлюбне прізвище не відновлювати, судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу було надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.3).

Від спільного проживання подружжя мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Сторони разом не проживають з липня 2022 року, шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведеться.

Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться з липня 2022 року.

З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Щодо вимог про визначення місця проживання дитини суд приходить до наступного висновку.

Як слідує з тексту позовної заяви позивача, вони з відповідачем в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання їх спільних дітей, вони зареєстровані та фактично проживають з матір`ю, спору між сторонами не існує.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки сторони, в порядку ч.1 ст.160 СК України, самостійно досягли згоди стосовно місця проживання дитини, відсутні підстави для вирішення цього питання судом, оскільки між сторонами відсутній спір стосовно цього.

Крім того, за ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У даному випадку, жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права позивача на проживання з нею неповнолітніх дітей.

Так, в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 останній зазначив, що суд, у разі відсутності спору між сторонами, може, а не зобов`язаний, визначити місце проживання дитини.

Крім того, позивач, всупереч ч.4 ст.19 СК України, не клопотала про залучення судом до участі у справі органу опіки та піклування, з наданням відповідного висновку щодо визначення місця проживання дитини.

За обставинами розглядуваної справи, враховуючи позицію сторін, які в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання дітей, а також зважаючи на те, що жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права позивача, суд дійшов висновку, що слід відмовити у частині задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, як передчасної.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище - « ОСОБА_1 », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. 112 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 20 листопада 2010 року Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, актовий запис №8.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей - відмовити.

Дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 не відновлювати.

Стягти із ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає в АДРЕСА_1 ,ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О.Сайко