СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9602/24

пр. № 2/759/3668/24

13 листопада 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Валинкевич В.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Хитрової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення індексу інфляції та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 09.05.2024 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення індексу інфляції та пені, яким просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь інфляційне збільшення за невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № 1 на суму 41 682 грн в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 12 904,00 грн; інфляційне збільшення за невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № 2 на суму 3 483,00 грн. в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 1078,00 грн.; інфляційне збільшення невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № 3 на суму 254 580,00 грн. в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 78818,00 грн; пеню за невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № l на суму 41 682 грн в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 4168 грн; пеню за невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № 2 на суму 3 483,00 грн в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 348,00 грн; пеню за невиконання платіжного доручення від 24 червня 2021р. № 3 на суму 254 580 грн в період з 25.06.2021 до 03.01.2023 в розмірі 25458,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 15.07.2013 р. позивач підписав Анкету-заяву про приєднання і в такий спосіб став клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

25.06.2021 року позивачем було подано до відповідача три платіжних доручення: № 1 на суму 41 682 грн, № 2 на суму 3 483 грн, № 3 на суму 254580 грн, які не виконувались відповідачем протягом 558 днів.

Зазначив, що в період з 13.05.2021 до 03.01.2023 відповідач не виконував рішення суду, що набрало законної сили 13.05.2021 у справі № 759/6683/20, а саме не відновлював фінансові операції, чим позбавляв можливості самостійно забрати кошти в касі банку.

Вказав, що протягом всього строку він неодноразово звертався як до самого банку із пропозиціями виконати рішення суду, так і по допомогу до інших органів: Державної виконавчої служби, Національного банку, Національної поліції. Однак фактично рішення суду було виконано банком лише через 600 днів після набрання законної сили.

Не виконання рішення суду протягом 600 днів і одночасно не виконання платіжних доручень протягом 558 днів відповідач позбавив його можливості користуватися коштами та наніс йому інфляційні збитки.

Крім того, зазначив, що 19.11.2019 відповідач припинив фінансові операції за його рахунками та 22.11.2019 року відповідач на підставі закону № 1702-VII мав відновити фінансові операції та почати надавати послуги згідно з договором, однак операції не відновив, послуги надавати не почав і можливість безперешкодно користуватися коштами не повернув.

Зазначив, що 13.05.2021 вступило в законну силу рішення суду в справі № 759/6683/20, яким встановлено порушення Банком строків відновлення фінансових операцій та зобов?язано їх відновити. Однак відповідач рішення суду не виконав.

В зв`язку з викладеним, та керуючись ст. 2, Закону України «Про захист прав споживачів», 32 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючи на поданий до суду відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, представника відповідача, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в якому АТ КБ «Приватбанк» було відкрито три карткові рахунки з наданими до них платіжними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 на підставі Анкети - Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15.07.2013 року та один депозитний рахунок № НОМЕР_4 на підставі Угоди (депозитного договору) «Стандарт безготівковий для пенсіонерів, отримувачів зарплати та соціальних виплат» від 31.10.2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року по цивільній справі № 759/6683/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, усунення перешкод у користуванні коштами шляхом відновлення фінансових операцій, яке набрало законної сили 13.05.2021 року зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та депозитним рахунком № НОМЕР_4 Т шляхом поновлення фінансових операцій за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва, 05.07.2021 року судом було видано виконавчий лист на підставі якого 09.08.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 66332986, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро).

17.09.2021 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) на адресу Відділення поліції № 5 ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» щодо невиконання рішення суду № 759/6683/20 від 05.07.2021 року.

21.07.2022 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» з платіжним дорученням № 1 від 24.06.2021 року на суму 41682,00 грн., платіжним дорученням № 2 від 24.06.2021 року на суму 3483,00 грн., платіжним дорученням № 3 від 24.06.2021 року на суму 254580,00 грн. про зарахування грошових коштів на його рахунок НОМЕР_5 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», однак консультант АТ КБ «Приватбанк» відмовив позивачу у прийняті вказаних платіжних доручень, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 01.07.2021 року, яку було направлено АТ КБ «Приватбанк» 02.07.2021 року.

Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року у справі № 759/6683/20, судом було зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та депозитним рахунком № НОМЕР_4 Т шляхом поновлення фінансових операцій за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ».

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 питання стосовно депозитного рахунку судом не вирішувалось, оскільки не було заявлене позивачем.

Відповідно до змісту частин 3, 4 та 5 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.07.2024 4 обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовано правовідносини за участю споживача.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 32.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає відповідальність банку, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17 зроблено висновок, що «у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України); (б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Не поширюється позовна давність на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки рішення суду прийняте за таким позовом тільки констатує нікчемність правочину, адже його нікчемність встановлена в нормі закону».

Системне тлумачення підпункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та статей 258, 268 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: - серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України) відсутня вимога про стягнення пені, передбаченої підпунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; - не можливо стверджувати про опосередковане виключення застосування позовної давності до пені, передбаченої підпунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; - до пені, передбаченої підпунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» має застосовуватися скорочена позовна давність в один рік, встановлена пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача у поданому до суду відзиві, було заявлено про застосування до даних правовідносин позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Близька за змістом правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 760/3880/17.

Окрім того, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» припинив свою дію 01.08.2022 року, а тому безпідставним є нарахування пені у відповідності до даного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів, законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодного доказу про те, що АТ КБ «Приватбанк» отримавши платіжні доручення № 1 від 24.06.2021 року на суму 41682,00 грн., № 2 від 24.06.2021 року на суму 3483,00 грн., № 3 від 24.06.2021 року на суму 254580,00 грн. відмовив у їх виконанні, у зв`язку із чим могло мати місце невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення індексу інфляції та пені- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. П`ятничук