Справа № 204/1327/23
Провадження № 2/204/130/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

27.03.2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

розглянувшиу відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про витребування майна із незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що між ним та відповідачкою ОСОБА_2 17.04.2019 був укладений договір дарування 4/9 часток квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом 17.04.2019 Дніпровського міського нотаріального округу. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2021 у справі № 204/6686/20 даний договір визнано недійсним. Позивач вважає, що має право вимоги про витребування майна з незаконного володіння відповідача, за якою це майно зареєстровано на праві власності відповідно до вимог ст.387 ЦК України. Позивач в судове засідання не з`явився направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач та її представник адвокат Сустав Н.В. в судове засідання не з`явилися, надали відзив на позов та просили відмовити у задоволенні позову оскільки невірно обрано спосіб захисту позивачем, оскільки спір вже було вирішено. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини та приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2021 у справі № 204/6686/20 договір дарування 4/9 часток квартири від 17.04.2019 визнано недійсним . Постановою Верховного Суду від 08.05.2023 залишено в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2021 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2022 по справі №204/6686/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування 17.04.2019 року недійсним. Тобто, станом на даний час існує рішення суду, яке набрало законної сили, відповідно до якого визнано недійсним договір дарування 4/9 часток квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 17.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. Відповідно до п. 7.6. глави 1 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним або про розірвання такого договору нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.Тобто, нормами законодавства врегульовано виконання наслідків недійсності правочинів. Згідно долученої до матеріалів справи копії актуальної інформації про нерухомість, вбачається що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1 ,на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 17.04.2019 Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Тому державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише являється засобом підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно. У випадку порушення права власності, власник має право, на підставі ст. 387 ЦК України, витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Положеннями ст. 388 ЦК України встановлено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Як вбачається з матеріалів справи, майно, вибуло від позивача з його волі, за договором дарування, який він власноруч підписав, а відповідач заволоділа майном на законних підставах, а тому позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування вимог ст. 387 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 992,40 гривень (а.с.10). Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.Доказів понесення позивачем по справі інших судових витрат суду не надано. Керуючись ст.ст. 321, 387-338 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,суд-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння відмовити. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані: Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ); Представник позивача: адвокат Сідельківська Галина Миколаївна ( адреса листування: вул.Щепкіна,25/3 м.Дніпро, 49009).

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача: адвокат Сустав Наталія Валеріївна( адреса листування: Запорізьке шоссе,48/534, м.Дніпро, 49040).

Суддя: С.В.Чудопалова