Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа №377/299/24

Провадження №2/377/217/24

21 листопада 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретарів судового засідання Потапенко Т.О., Карпенко Г.М., Гніденко Н.П.,

представника позивача- адвоката Мажуги О.В. ( в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду),

представника відповідача-адвоката Красківського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Мажуга Олег Вікторович, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2023 року позивач та відповідач уклали усний договір про купівлю автомобіля марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 від 05.05.2021, за умовами якого позивач перерахував на банківський рахунок відповідача грошові кошти в сумі 106 400,00 гривень. Після цього відповідач склав на ім`я ОСОБА_1 , позивача у справі, та ОСОБА_3 довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. за р.№2703, на продаж належного відповідачу транспортного засобу, терміном на три роки, передав її оригінал та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу позивачу, але повідомив, що передасть автомобіль наступного дня, оскільки він йому потрібен для вирішення сімейних питань, на що позивач погодився. 30 грудня 2023 року відповідач повідомив позивача, що скасував довіреність та не буде передавати йому автомобіль. Оскільки відповідач відмовився від договору, позивач запропонував відповідачу повернути перераховані йому грошові кошти, але останній кошти не повернув. Тому 25 січня 2024 року позивач звернувся з відповідною заявою до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області для проведення перевірки, за результатами якої позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Відповідач ігнорує законні вимоги позивача повернути йому грошові кошти в сумі 106 400,00 гривень, тим самим незаконно утримує їх у себе.

Посилаючись на вказані обставини, статтю 1212 ЦК України, частину 2 статті 625 ЦК України, з урахуванням уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 106 400, 00 грн; інфляційні втрати в розмірі 746,08 грн; три відсотки річних у розмірі 915,79 грн, всього 108 061,87 грн, а також судовий збір у розмірі 1 211,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн ( том 1 а.с.3-8, 88-90).

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Мажуга Олег Вікторович, подав заяву про забезпечення позову ( том 1 а.с. 27-28).

Ухвалою судді від 17 квітня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено ( том 1 а.с. 32).

Ухвалою судді від 23 квітня 2024 року прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 травня 2024 року ( том 1 а.с. 39-40).

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року задоволено заяву представника позивача адвоката Мажуги О.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду ( том 1 а.с.53-54).

14 травня 2024 року підготовче засідання було відкладено на 28 травня 2024 року на підставі пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України за клопотанням відповідача ( том 1 а.с.59-62).

28 травня 2024 року підготовче засідання було відкладено на 13 червня 2024 року на підставі пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України за клопотанням представника позивача ( том 1 а.с. 71-72).

20 червня 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява ( том 1 а.с.88-90).

13 червня 2024 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Бабич Н.С. у відпустці, підготовче засідання призначено на 24 червня 2024 року ( том 1 а.с.83).

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року поновлено позивачу строк для подання клопотання про витребування доказів, клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано докази в АТ КБ «ПриватБанк» ( том 1 а.с.104-106).

24 червня 2024 року протокольною ухвалою суду приєднано до матеріалів справи уточнену позовну заяву, продовжено строк підготовчого провадження, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09 липня 2024 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 198 ЦПК України у зв`язку з витребуванням доказів ( том 1 а.с. 97-103).

09 липня 2024 року підготовче засідання відкладено до 22 липня 2024 року на підставі пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини другої статті 198 ЦПК України ( том1 а.с. 122-125).

22 липня 2024 року від представника відповідача-адвоката Красківського В.П. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України ( том 1 а.с. 141-168).

Протокольною ухвалою суду від 22 липня 2024 року розгляд клопотання про зупинення провадження у справі було відкладено за клопотанням представника відповідача до наступного судового засідання ( том 1 а.с. 169-176).

Ухвалою суду від 22 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2024 року ( том 1 а.с. 177-178).

06 вересня 2024 року представник відповідача -адвокат Красківський В.П. повторно подав клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України ( том 1 а.с. 188-192).

09 вересня 2024 року судове засідання було відкладено на 25 вересня 2024 року на підставі пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України за клопотанням представника позивача ( том 1 а.с. 193-194).

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-адвоката Красківського В.П. про зупинення провадження у справі ( том 1 а.с. 210-212).

В судовому засіданні оголошувались перерви 25 вересня 2024 року до 15 жовтня 2024 року ( том 1 а.с. 201-209), 15 жовтня 2024 року до 21 листопада 2024 року ( том 1 а.с. 220-234).

Представник позивача - адвокат Мажуга О.В. в судовому засіданні 15 жовтня 2024 року та у заяві, яка надійшла до суду 21 листопада 2024 року, підтримав позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, та просив задовольнити, посилаючись на вказані в ній обставини. Пояснив, що відповідач безпідставно утримує грошові кошти в сумі 106 400, 00 гривень, які досі позивачу не повернув, у зв`язку з чим за порушення грошового зобов`язання з моменту скасування довіреності, тобто з 30 грудня 2023 року з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних в розмірі 915,79 грн та інфляційні втрати в сумі 746,08 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, документи на підтвердження яких будуть надані в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача - адвокат Красківський В.П. у судовому засіданні 15 жовтня 2024 року, 21 листопада 2024 року та у вступному слові, наданому в письмовому вигляді, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору, тому до цих правовідносин не можуть застосовуватись положення глави 83 ЦК України. Не заперечував щодо тих обставин, що між сторонами був укладений усний договір про купівлю-продаж належного відповідачу автомобіля, за який позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 106 400,00 грн, а відповідач видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на продаж автомобіля, яку відповідач 30 грудня 2023 року скасував, не погодившись з умовами договору лізингу, укладеного з ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», з яким, на думку відповідача, пов`язаний позивач.

Позивач, представник позивача та відповідач у судове засідання 21 листопада 2024 року не прибули, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином ( том 1 а. с. 239, 240, 242). Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, сформовану в системі «Електронний суд» 20 листопада 2024 року ( том 1 а.с. 243).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 від 05.05.2021, відповідач ОСОБА_2 є власником автомобіля марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ( том 1 а.с. 12).

29 грудня 2023 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Л.М. посвідчила довіреність ОСОБА_2 , якою він уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на продаж належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 від 05.05.2021, автомобіля марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреність видана на три роки, з правом передоручення, зареєстрована в реєстрі за №2703 ( том 1 а.с. 11).

Як вбачається із змісту позовної заяви, на виконання усного договору про купівлю належного відповідачу автомобіля позивач 29 грудня 2023 року перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 106 400,00 гривень.

Вказані обставини підтверджуються роздруківкою платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» від 29.12.2023 № Р24АD7649, згідно з якою від платника ОСОБА_1 з банківського рахунку НОМЕР_4 на рахунок отримувача ОСОБА_2 НОМЕР_5 перераховано кошти в сумі 106 400,00 грн ( том 1 а.с. 21).

Отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів на його рахунок НОМЕР_5 в сумі 106 400,00 грн з банківського рахунка НОМЕР_5 ОСОБА_1 підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 02 липня 2024 року, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 24 червня 2024 року ( том 1 а.с. 138).

Як вбачається зі скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей №52421820 від 05.04.2024, дію довіреності, номер у реєстрі нотаріальних дій 2703, посвідчену 29 грудня 2023 року приватним нотаріусом Амбарновою Л.М., припинено 30 грудня 2023 року, дата та час реєстрації припинення: 30.12.2023 12:50:30 ( том 1 а.с. 15).

Оскільки після скасування довіреності відповідач не повернув позивачу перераховані ним кошти в сумі 106 400,00 грн позивач 25 січня 2024 року звернувся з відповідною заявою до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ( ЄО №4213 від 25.01.2024).

Згідно з довідкою №1426 про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні, складеної оперуповноваженим ВКП Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, під час проведення перевірки за матеріалами ЖЄО за № 4213 від 25.01.2024 встановлено, що заявник домовився із ОСОБА_2 про купівлю авто марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 , котре належить останньому. В подальшому 29.12.2023 заявник переказав грошові кошти в сумі 106 400,00 грн на банківську картку. ОСОБА_2 оформив довіреність від 29.12.2023 за №2703 на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , але в подальшому анулював її та відмовився передати авто, або повертати грошові кошти заявнику. Під час перевірки опитано ОСОБА_2 , котрий пояснив, що дійсно 29.12.2023 він отримав грошові кошти від ОСОБА_1 на банківську картку за попередньою домовленістю про продаж авто марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 , та в подальшому уклав довіреність від 29.12.2023 та анулював її 30.12.2023. Ознак кримінального правопорушення під час перевірки не встановлено ( том 1 а.с. 13-14).

Оскільки після скасування довіреності відповідач не повернув позивачу сплачені за автомобіль грошові кошти в сумі 106 400, 00 гривень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення їх з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із статтею 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21)).

Предметом регулювання Глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той же час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Аналогічний висновок міститься у пункті 43 постанови Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 920/169/18.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 658/2337/20 (провадження № 61-14339св21).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 ( далі- Порядок №1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 ( далі-Порядок №1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають ( перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держпродспоживслужбі, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( технічний паспорт) або Держпродспоживслужбою свідоцтво про реєстрацію машин з відміткою про зняття машин ( тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, та номерні знаки для разових поїздок.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15, який Верховний Суд також підтримав у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №573/476/19.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено та не спростовано сторонами, автомобіль марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 від 05.05.2021.

29 грудня 2023 року на підставі усної домовленості про купівлю цього автомобіля ОСОБА_1 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_2 кошти в сумі 106 400,00 грн, а відповідач видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на продаж вказаного транспортного засобу та передав свідоцтво про його реєстрацію.

При цьому, автомобіль марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідач позивачу не передав.

30 грудня 2023 року ОСОБА_2 скасував довіреність на продаж вказаного автомобіля, повідомив позивача про скасування довіреності та про свою відмову передати автомобіль позивачу.

Позивач у позовній заяві та його представник в судовому засіданні стверджували про укладення між сторонами 29 грудня 2023 року усного договору купівлі автомобіль марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Представник відповідача також звертав увагу суду про виникнення між сторонами договірних відносин, до яких вважав положення глави 83 ЦК не застосовуються.

Проте, як було встановлено судом, договір купівлі -продажу автомобіля марки OPEL ASTRA, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , між сторонами укладений не був, оскільки видача відповідачем нотаріально посвідченої довіреності на право розпорядження вказаним транспортним засобом позивачу та іншій особі без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб позивачем.

У свою чергу сплата позивачем на банківський рахунок відповідача коштів в сумі 106 400,00 гривень в рахунок вартості автомобіля без належного укладення договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу сама по собі не свідчить, що такий договір був укладений.

Таким чином, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України, зокрема статті 1212 ЦК України.

Враховуючи, що грошові кошти в сумі 106 400,00 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача та в подальшому між ними не був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, то відповідач зобов`язаний був повернути їх позивачу на підставі частини першої статті 1212 ЦК України 30 грудня 2023 року, тобто з моменту скасування довіреності, оскільки зберігав їх без достатньої правової підстави.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення безпідставно утриманих грошових кошів в розмірі 106 400, 00 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до частини другої статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними ( стаття 536 цього Кодексу).

Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші ( як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно утриманих грошових коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.

Згідно з розрахунками позивача розмір трьох відсотків річних за період з 30.12.2023 по 12.04.2024 становить 915,79 грн, інфляційних втрат за період з січня 2024 року по лютий 2024 року складає 746,08 гривень. Відповідач вказані розрахунки не спростував.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд погоджується з ними та вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 746,08 грн та трьох відсотків річних у розмірі 915,79 гривень.

Таким чином, позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 106 400,00 грн; інфляційні втрати в розмірі 746,08 грн; три відсотки річних у розмірі 915,79 грн, всього 108 061,87 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач за подання даного позову сплатив судовий збір в сумі 1 211, 20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2024 (том 1 а.с. 2), вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( том1 а.с.1), то за правилами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні 15 жовтня 2024 року зробив усну заяву, а також у поданій до суду заяві про розгляд справи без його участі, сформованій в системі «Електронний суд» 20 листопада 2024 року, зазначив, що документи на підтвердження судових витрат позивача будуть надані відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду ( том 1 а.с. 243).

За вказаних обставин відповідно до частини сьомої статті 265 ЦПК України необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, встановити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 106 400 ( сто шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок; інфляційні втрати в розмірі 746 (сімсот сорок шість) гривень 08 копійок; три відсотки річних у розмірі 915 (дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 79 копійок, всього 108 061 (сто вісім тисяч шістдесят одну) гривню 87 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу позивача ОСОБА_1 на 06 грудня 2024 року 09 годину 00 хвилин, яке буде проведено у залі №1 Славутицького міського суду Київської області за адресою: Київська область, Вишгородський район, місто Славутич, Деснянський квартал, будинок 3-А.

Про дату, час і місце судового засідання повідомити учасників справи.

Встановити строк для подання позивачем ОСОБА_1 доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу - п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 12 грудня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич