Справа № 348/1380/24
Провадження № 22-ц/4808/1596/24
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2024 року, у складі судді Бурдун Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19 вересня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 ,від якого у них народилось двоє дітей,: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є неповнолітніми та проживають разом з позивачем. Рішенням Надвірнянського районного суду від 15.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Рішенням Надвірнянського районного суду від 05 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно. Рішенням Надвірнянського районного суду від 21 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 350 гривень щомісячно. Крім того, в неї на утриманні та вихованні знаходиться позашлюбний неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком якого є також відповідач ОСОБА_1 .

Позивач працює на 0,5 ставки та щомісячно отримує дохід у розмірі 3000,00 грн. Підприємницькою діяльністю не займається, підсобного господарства не має, у власності не має рухомого та нерухомого майна, проживає у житловому будинку своїх батьків разом з неповнолітніми дітьми та не в змозі в повному обсязі забезпечувати сама всім необхідним дітей, у зв`язку з цим зазнає матеріальних труднощів через те, що відповідач не в повній мірі надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач фізично здорова, працездатна людина, його матеріальний стан покращився, оскільки він працює постійно на заробітках на будівництві, де отримує сталі доходи, однак на утримання неповнолітніх дітей не в повній мірі надає матеріальну допомогу.

Позивач просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначений рішеннями суду та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані із оплатою витрат на правничу допомогу.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішеннями Надвірнянського районного суду від 05.02.2015 у справі № 348/43/15-ц, від 21.04.2015 у справі №348/660/15-ц, та стягнуто аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з часу набрання даним рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 3 000 грн.

З часу набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів за рішеннями Надвірнянського районного суду від 05.02.2015 у справі № 348/43/15-ц та від 21.04.2015 у справі №348/660/15-ц.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що позивач ОСОБА_2 у своїй позовній заяві не навела жодного доказу, що з часу прийняття Надвірнянським районним судом 05.02.2015 та 21.04.2015 рішень про стягнення аліментів відбулися зміни у її матеріальному чи сімейному стані, погіршення її здоров?я чи інші нові обставини які б мав суд врахувати при збільшенні розміру аліментів.

Апелянт ОСОБА_1 не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів які стягнуті на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2500 грн на кожну дитину, оскільки на даний час він проживає разом із своїми перестарілими батьками у їх житловому будинку який потребує ремонту, часто хворіє і через поганий стан здоров?я з 2011року не може ніде працювати, йому необхідне постійне лікування, на що необхідні кошти, які йому надають батьки. Зазначив, що інколи підробляє тимчасовими, сезонними заробітками в жителів с. Назавизів, однак коштів які він заробляє не вистачає на проживання та лікування. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження від 05.07.2024, який доданий до матеріалів справи.

Зазначив, що не ухиляється від обов`язку утримувати дітей та по можливості намагається вчасно сплачувати аліменти, однак через важке матеріальне становище він не має можливості сплачувати аліменти, які просить стягнути позивач.

Вважає, що відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов?язки щодо дитини. Сімейний кодекс України передбачає обов?язок утримувати своїх дітей не тільки батька але і обов?язок матері.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» вбачається, що у 2024 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Зазначив, що враховуючи вище вказані обставини, а саме його матеріальне становище та стан його здоров`я, він може сплачувати половину прожиткового мінімуму, а саме 1598,00 грн. Іншу половину прожиткового мінімуму дочки та сина має забезпечувати матір дітей ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з розміром судових витрат, які стягнуті з нього на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

Зазначив, що визначений розмір такої допомоги надто завищений та не відповідає складності справи.

Просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин по справі, того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти в користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітейОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Такий розмір аліментів на утримання дитини, з урахуванням встановлених обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до ст. 182 СК України, на переконання суду, не порушить принципу врахування найкращих інтересів дитини, забезпечить справедливий баланс між батьківськими обов`язками сторін та не становитиме надмірний тягар для відповідача, що в свою чергу є однією з гарантій реальності виконання судового рішення.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували з 19 вересня 2013 року у шлюбі та відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 15.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 7).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 05 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно на дитину, до досягнення нею повноліття.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі по 350 гривень щомісячно на дитину, до досягнення нею повноліття.

Позивач зареєстрована і проживає разом з неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 в будинку її матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того в неї на утриманні і вихованні знаходиться позашлюбний неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком якого є також відповідач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується витягом №1017700 від 10 червня 2024 року (а.с.6,13, 15-16).

Позивач працює прибиральницею на 0,5 ставки в Мирненській початковій школі Назавизівського старостинського округу Надвірнянської міської ради і отримує заробітну плату в середньому в межах 3000 гривень щомісячно, про що свідчить довідка за №80 від 10 червня 2024 року, видана адміністрацією управління освіти Надвірнянської міської ради (а.с.14).

Це єдиний дохід позивача, оскільки доходів від підсобного господарства вона не має і підприємницькою діяльністю не займається. Свого житла вона не має, а будинок матері, в якому проживає з дітьми потребує ремонту, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання моєї сім`ї за №02/17/287 від 10 червня 2024 року (а.с.13).

Згідно наданих позивачем медичних документів, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня м. Івано-Франківськ», з 03.12.2018 по 10.12.2018 з приводу операцій на нижніх кінцівках, також перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Надвірнянська ЦРЛ» з 07.03.2024 по 15.03.2024 з приводу захворювання нижніх кінцівок.

Згідно наданих відповідачем медичних документів, останній перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Надвірнянська ЦРЛ» з 26.07.2024 по 07.08.2024 з приводу захворювання легень, виписаний з покращенням стану (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_7 проживає разом з батьком в його будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.53).

Відповідно до запису в трудовій книжці відповідач не працює з 2011 року (а.с.52).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно зазначив про те, позивачкою доведено підстави для зміни розміру аліментів у зв`язку зі зміною її майнового стану внаслідок збільшення прожиткового мінімуму, та стану здоров`я, а відповідач, як батько повинен надати таку матеріальну допомогу у вигляді аліментів.

Судом встановлено, що позивачка отримує заробітну плату в середньому в межах 3000 грн щомісячно, доходів від підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, з часу ухвалення рішень про стягнення аліментів на дітей у неї погіршився стан здоров`я (перенесла операції на ногах), а в умовах підвищення цін утримання дітей потребує додаткових матеріальних витрат. Вказані обставини у їх сукупності призвели до погіршення матеріального становища позивачки, що є підставою для зміни розміру аліментів на утримання дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про доцільність зміни розміру аліментів до 2500 грн на кожну дитину, оскільки такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідає інтересам дітей, покриватиме частину витрат на їх утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заперечуючи спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідач вказав, що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі по 2500 грн, оскільки на даний час проживає в будинку своїх батьків, часто хворіє та не має постійного місця роботи.

Зазначив, що його дохід складається з тимчасових заробітків, які він витрачає на своє лікування та проживання.

На підтвердження зазначених обставин, відповідачем подано акт обстеження з місця проживання за адресою АДРЕСА_2 та виписку із медичної карти стаціонарного хворого в КНП «Надвірнянська ЦРЛ» з 26.07.2024 по 07.08.2024 з приводу захворювання легень.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку поданим відповідачем доказам, суд правильно зазначив, що відповідач є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ним не подано.

Таким чином доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в частині збільшення розміру аліментів на утримання дітей не знайшли свого підтвердження.

Стосовно доводів апелянта про стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, які на його думку є неспівмірними зі складністю справи слід зазначити наступне.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Судом встановлено, що на підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги подано: договір № 81 про надання правової допомоги від 10.06.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правничої допомоги від 10.06.2024 року, попередній (орієнтовний розрахунок судових витрат на загальну суму 3000,00 грн, яка складається з: консультація клієнта з приводу подання позовної заяви -500,00 грн складання позовної заяви - 2000,00 грн, представництво інтересів адвокатом в суді 1 інстанції - 500,00 грн за одне засідання, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 69730408 від 10.06.2024 року на суму 3000,00 грн про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката Гураша М.В. судових витрат за надання правничої допомоги (а.с.17-22).

Позивачкою надано належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 3000,00 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, понесені позивачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням їй правничої допомоги у справі та дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі,

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених судових витрат позивача на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та вимог закону, обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дітей в розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційним судом не встановлено.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, арішення Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин