Справа № 495/4817/23
№ провадження 2/495/1130/2024
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
01 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Ульвіс К.Є.
справа № 495/4817/23
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, моральної шкоди та упущеної вигоди за невиконання умов договору про намір,
Стислий виклад позиції позивачів
Права та обов`язки сторін визначені п. 2.1. Продавець зобов`язаний: 2.1.1. Протягом строку, вказаного у п. 1.1. Договору, на пропозицію Покупця укласти з ним Договір купівлі -продажу. 2.1.2. На момент підписання Договору купівлі-продажу забезпечити наявність у власності даних часток. 2.1.3. На вимогу Покупця надати останньому документи, що посвідчують право власності на вище зазначену квартиру не пізніше закінчення строку, вказаного у п. 1.1, Договору. 2.2.Покупець зобов`язаний: 2.2.1. В разі виконання Продавцем свого обов`язку, передбаченого п. 2.1.3. Договору, надіслати Продавцю письмову пропозицію укласти Договір купівлі-продажу та проект такого Договору, який повинен містити істотні умови.
Розрахунки між Сторонами визначені п. 3. 1. Розрахунки між Сторонами здійснюються на умовах договірних відносин.
Відповідальність сторін визначена у п. 4.1. В разі не укладення Договору купівлі - продажу з вини Продавця, Продавець сплачує Покупцеві штраф в розмірі 10-відсотків загальної суми, та відшкодовує Покупцеві завдану таким не укладенням Договору купівлі-продажу шкоду, в тому числі упущену вигоду.
На підставі вищевикладеного вони і звернулися з позовом до суду.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
17 травня 2023 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. (а.с. 19)
24 липня 2023 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи. (а.с. 39)
Матеріали справи містять заяви позивачів про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 травня 2024 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Враховуючи викладені обставини, того що відповідач був повідомлений про існування вказаної справи відносно нього, однак не скористався своїм правом для надання відзиву на позовні вимоги позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.
Права та обов`язки сторін визначені п. 2.1. Продавець зобов`язаний: 2.1.1. Протягом строку, вказаного у п. 1.1. Договору, на пропозицію Покупця укласти з ним Договір купівлі -продажу.
Відповідно до 2.1.2. Договору, на момент підписання Договору купівлі-продажу забезпечити наявність у власності даних часток.
Відповідно до 2.1.3., на вимогу Покупця надати останньому документи, що посвідчують право власності на вище зазначену квартиру не пізніше закінчення строку, вказаного у п. 1.1, Договору.
Відповідно до п. 2.2. Договору, покупець зобов`язаний: 2.2.1. В разі виконання Продавцем свого обов`язку, передбаченого п. 2.1.3. Договору, надіслати Продавцю письмову пропозицію укласти Договір купівлі-продажу та проект такого Договору, який повинен містити істотні умови.
Розрахунки між Сторонами визначені п. 3. 1. Договору. Розрахунки між Сторонами здійснюються на умовах договірних відносин.
Відповідальність сторін визначена у п. 4.1. Договору.
В разі не укладення Договору купівлі - продажу з вини Продавця, Продавець сплачує Покупцеві штраф в розмірі 10-відсотків загальної суми, та відшкодовує Покупцеві завдану таким не укладенням Договору купівлі-продажу шкоду, в тому числі упущену вигоду.
До теперішнього часу умови договору не виконані, від виконання відповідач ухиляється.
Оцінка аргументів сторін, нормативне обґрунтування, висновки суду.
Згідно з частинами першою-третьою статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний.
За положеннями статті 627 ЦПК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
З урахуванням положень ст. 657 ЦК України, попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
Відповідно до Договору про наміри, сторони не надають даному договору силу попереднього договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року по справі № 534/896/18, зазначений наступний правовий висновок «… Оскільки цивільним законодавством не встановлені спеціальні правові наслідки у разі порушення зобов`язань за договором про наміри, при вирішенні цього спору слід керуватися загальними нормами, які регулюють правові наслідки порушення зобов`язання...»
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.
З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не виконав погоджені з ним договірні зобов`язання викладені в договорі про наміри щодо купівлі-продажу частки квартири, який підписаний ним з його власної волі, а саме: не уклав з позивачами договір купівлі-продажу частки квартири у встановлений договором про наміри строк, тобто до 30 березня 2021 року.
В строк до 30 березня 2021 року договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений.
Зі зверненнями про розірвання договору про наміри, чи зміну його умов, в тому числі щодо кінцевого строку укладання договору купівлі-продажу частки квартири, відповідач до позивачів не звертався.
Крім того, відповідач не скористався своїм процесуальним правом у наданні доказів або відзиву із підтвердженням його аргументування.
Вищевказані обставини вказують на свідоме не виконання відповідачем умов договору про наміри.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення моральної шкоди
Позивачі просять стягнути з відповідача моральну шкоду, обґрунтовуючи її стягнення невиконанням умов договору більше двох років.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Окрім того, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Проте діючим законодавством та договором не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору про наміри, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
За змістом ст. 611 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.
Оскільки зобов`язання, що виникли між сторонами, не передбачали відшкодування моральної шкоди у разі їх порушення, вимоги позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн не гуртуються на вимогах закону та обставинах справи, тому у їх задоволенні слід відмовити.
Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди на зміні курсу гривні, суд приходить до наступного.
Відповідно до договору про наміри від 03 березня 2020 року, п.1.2. при розрахунку до 30 березня 2021 року сторони дійшли згоди, що сума розрахунку становить 10 000, 00 доларів США та еквівалентна курсу гривні на момент розрахунку.
Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивачі просили стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, та Постанові ВС від 21 серпня 2019 року справа № 496/1300/17.
Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.
Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивачів можливості отримати прибуток.
На підставі вищевикладеного, суд вважає в цій частині в задоволені позовних вимог позивачам відмовити.
Згідно ч.1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди на зміні курсу - відмовити, як недоведених.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткову обґрунтованість позовних вимог, вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних зі сплатою судового збору підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 626, 628,629, 635, 638 ЦК України, ст. ст. 12, 13,81, 83, 263, 264, 265, 280 281, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, моральної шкоди та упущеної вигоди за невиконання умов договору про намір задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073, 60 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073, 60 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення штрафу, моральної шкоди та упущеної вигоди за невиконання умов договору про намір відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 10 травня 2024 року.

С У Д Д Я