РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1883/22

Провадження № 2/293/24/2024

17 грудня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні своєю власністю

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

07.11.2022 ОСОБА_4 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні своєю власністю нерухомим майном у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами та присадибної земельної ділянки загальною площею 0,0765, кадастровий номер :05:014:0611, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , 2013 р.н., без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстрації місця проживання.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що він є законним власником нерухомого майна по АДРЕСА_2 , право власності на яке він набув згідно договорів дарування від 08.02.2012, посвідчених державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. за реєстровими номерами №211,213. До нерухомого майна входить: ціла ідеальна частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та ціла ідеальна частка земельної ділянки площею 0,0765 га, кадастровий номер :05:014:0611 - цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державна реєстрація вказаного майна здійснена 22.07.2014 реєстраційною службою Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області.

Незважаючи на перехід права власності на вище вказане нерухоме майно до ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , як колишній власник будинку продовжує проживати в ньому та відмовляється його звільняти. Відповідач у вересні 2012 року розірвав шлюб з матір`ю позивача ОСОБА_6 , уклав шлюб з іншою жінкою, та спільно проживають у його житловому будинку. Відповідач заборонив позивачу та членам його родини проживати в житловому будинку, та постійно чинить перешкоди в доступі та користуванні своєю власністю, що є підставою для судового захисту його порушених прав. Відповідач своїми погрозами фізичною розправою не допускає його до житла, та перешкоджає в утриманні будинку в належному стані, створив нестерпні умови для проживання в будинку матері позивача, яка зареєстрована за даною адресою, та сім`ї позивача з малолітнім сином, внаслідок чого дружина позивача з малолітнім сином вимушена була виїхати за кордон.

Крім того, відповідач без дозволу позивача здійснив самовільне будівництво та прибудував до будинку житлові приміщення, які у разі належного оформлення та здачі в експлуатацію можуть бути ним використані під житло.

Звернення позивача до органів поліції щодо неправомірних та хуліганських дій відповідача залишились без належного реагування та розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, має житло у с.Дівочки, Черняхівської територіальної громади Житомирської області.

Позивач як власник спірного майна просить суд усунути перешкоди в користуванні його власністю у вигляді житлового будинку, присадибної земельної ділянки та господарських будівель і споруд шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , 2013 р.н. без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстрації місця проживання.

ІІ. Процедура та позиції сторін

07.11.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по справі №293/1883/22 визначено суддю Проценко Л.Й. (а.с.34).

10.11.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по справі. Розгляд справи призначив за правилами загального позовного провадження на 10 год. 05.12.2022 (а.с.37).

Суд ухвалою від 05.12.2022 відклав розгляд справи на 11 год. 27.12.2022 через неявку відповідача (а.с.53-55).

27.12.2022 відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №293/1020/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування від 08.02.20212 (а.с.59-71); та відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому просить відмовити в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні своєю власністю. Відповідач вказує, що жодними своїми діями права позивача не порушує, оскільки проживає не у житловому будинку подарованому сину загальною площею 55,9 кв.м., з яких 37,9 кв.м. житлова площа, а у прибудові до житлового будинку площею 34,6 кв.м., з якої житлова площа складає 26,4 кв.м. Дозвіл на будівництво та реконструкцію йому надано рішенням виконкому селищної ради 31.10.2005 вих.№149. Ним також добудовано гараж. Тобто житловий будинок АДРЕСА_2 на даний час складається з двох частин:

- одна частина загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., до якої відноситься побудований відповідачем гараж, в якій проживає ОСОБА_2 разом з сім`єю;

- друга частина загальною площею 55,9 кв.м., з яких житловою площею 37,9 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами стоїть порожня, ніким не зайнята, яка фактично знаходиться у володінні позивача ОСОБА_4 .

Відповідач вказує, що позивач не заперечував проти здійснення прибудови, оскільки з 2014 по 2022 його дії не оскаржував.

Після закінчення будівництва прибудови відповідач, його дружина ОСОБА_7 та малолітній син ОСОБА_5 , 2013 р.н., безперервно проживають в частині спірного будинку по сьогоднішній день.

Відповідач стверджує, що нічим не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись подарованим йому будинком на власний розсуд.

Здійснена прибудова підключена до електропостачання, в наявності особовий рахунок на ім`я ОСОБА_6 , але на даний час не здана в експлуатацію.

На даний час позивач не визнає права проживання в даному будинку відповідача разом з його малолітнім сином, мотивуючи тим, що відповідач продовжує проживати в подарованому йому будинку та використовує його для власних потреб, в той час коли особиста приватна власність позивача ОСОБА_4 на подаровану йому частку будинку АДРЕСА_2 , житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м. є вільною і ніким не зайнятою. Житло порожнє, знаходиться в занедбаному стані і почало руйнуватися, що змусило відповідача звернутись до суду з позовом про розірвання договору дарування.

Дана прибудова до житлового будинку є єдиним місцем для проживання відповідача та його малолітнього сина ОСОБА_8 , 2013 р.н. Доводи позивача про те, що він має інше житло в с.Дівочки, Черняхівського району нічим не підтверджуються. З цих підстав просить відмовити в задоволенні позову позивача (а.с.72-95).

27.12.2022 суд задовольнив клопотання відповідача та зупинив провадження у цивільній справі №293/1883/22 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №293/1020/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування (а.с.98-99).

03.01.2023 представник позивача ОСОБА_4 адвокат Пилипчук П.П., який діє на підставі договору про надання правової допомоги представником у цивільній справі від 10.11.2022 та ордеру серії ЖТ №090698 від 10.11.22 подав до Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу суду від 27.11.2022 (а.с. 48-50, 105-114).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13.02.2023 апеляційну скаргу адвоката Пилипчука П.П., який діє в інтересах ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.12.2022 без змін (а.с.132).

17.05.2024 суд поновив провадження по справі та призначив підготовче судове засідання на 11 год. 04.06.2024 (а.с.149).

04.06.2024 розгляд справи суд відклав за клопотанням представника позивача на 11 год. 04.07.2024 (а.с.152-153).

04.07.2024 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника позивача Пилипчука П.П. про неможливість явки в судове засідання у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні та самого позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю його представника (а.с.154-157).

30.09.204 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.185).

31.10.2024 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд вказану справу об`єднати в одне провадження з цивільною справою №293/1439/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права користування майном за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.188-190).

31.10.2024 суд постановив ухвалу, якою відмовив в об`єднанні даної справи в одне провадження зі справою №293/1439/24 (а.с.197-198).

11.11.2024 представник позивача ОСОБА_4 адвокат Пилипчук П.П. подав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просить постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні своєю власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у виді судового збору 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7800 грн.(а.с.200-209).

20.11.2024 ОСОБА_6 подав до суду клопотання про зупинення провадження по даній справі до вирішення іншої цивільної справи №293/1439/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права користування майном за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.210-212).

Суд, ухвалою від 20.11.2024, відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зупинення даної справи до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 293/1439/24 (а.с.216-217).

17.12.2024 представник позивача адвокат Пилипчук П.П. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача вказав, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння правом власності на будинок, та земельну ділянку. Позивач не може проживати в будинку, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні ним, збудував прибудову до будинку та поселився в ній і не допускає позивача до будинку. З даного приводу позивач звертався до поліції, але до бажаного результату це не призвело. Просить задовольнити позов в повному обсязі т стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не створює перешкод у користуванні майном сина, яке йому подарував. Раніше його син ОСОБА_4 вказав, що не хоче жити в цьому будинку і між ними була домовленість, що відповідач допоможе йому фінансово з купівлею будинку в с.Зороків. Однак син не захотів вирішити дане питання мирним шляхом і продовжує його шантажувати з купівлею житла у м.Києві. Відповідач вказує, що його син хоче все отримати не вкладаючи праці. Влітку син йому сказав, що не має де жити, на що відповідач сказав, що він може проживати у своїй частині будинку. Відповідач будинком позивача не користується, натомість навпаки оплачує комунальні послуги, опалює будинок та сплачує земельний податок. Син 10 років не проживав в даному будинку і не з`являвся в ньому. Відповідач також пояснив, що отримав від органів селищної ради дозвіл на реконструкцію житла та на перебудову. Працівники поліції з приводу порушення права користування майном позивача до відповідача не приходили і до відповідальності з даного приводу він не притягувався.

Представник відповідача ОСОБА_3 вказав, що відповідач ОСОБА_2 не порушує прав позивача на користування його майном, та не позбавляє його доступу до свого житла. Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одружений з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12-17).

08.12.2012 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дарувальник) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. та зареєстрований в реєстрі за №211.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 подарував та передав безоплатно цілу ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4 , а обдарований приймає у власність даний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Житловий будинок, що дарується за цим Договором, цегляний, житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м. До будинку, що позначається літерою «А» за планом земельної ділянки належать будівлі та споруди: літня кухня «Б», сараї «В», «Г», гараж «Д», вбиральня «У», огорожа №1-3 (а.с.18).

Право власності ОСОБА_4 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складовими частинами якого є літня кухня Б, сараї В, Г, гараж - Д, вбиральня У, огорожа, №1-3, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 6418807 від 22.07.2014 (а.с.19).

Відповідно до копії дубліката договору дарування від 08.02.2012 ОСОБА_2 подарував та передав безоплатно у власність цілу ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0765 га, кадастровий номер :05:014:0611, що розташована по АДРЕСА_2 , у власність ОСОБА_4 , а обдарований приймає у власність дану земельну ділянку.

Земельна ділянка, що дарується за цим договором, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,0765 га. Житловий будинок, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0765 га і яка необхідна для його обслуговування, подарований обдарованому за реєстровим №211.

Даний Договір посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. та зареєстрований в реєстрі за №213 (а.с.20).

Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0765 га, кадастровий номер :05:014:0611 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 6419269 від 22.07.2014 (а.с.21).

Вказана інформація підтверджується планом земельної ділянки, інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.22-26).

Відповідно до довідок Черняхівської селищної ради №97 від 03.02.2020 та №3949 від 30.11.2020 в смтЧерняхів по АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають:

- ОСОБА_2 , 1971 р.н.;

- ОСОБА_5 , 2013 р.н.;

- ОСОБА_6 , 1971 р.н.;

- ОСОБА_4 , 1989 р.н. (а.с.27).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.08.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 04.08.2012, про що зроблено актовий запис №13 (а.с.31).

Із повідомлення Черняхівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області №4985.219.01-2020 від 28.10.2020 адресоване ОСОБА_9 вбачається, що відповідно до перевірених баз обліків 11.04.2020 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що ОСОБА_10 вигнав ОСОБА_4 з будинку та погрожував фізичною розправою. Дане повідомлення було зареєстроване в ЖЄО-1095 від 11.04.2020, але враховуючи те, що по прибуттю за вказаною адресою екіпажу ГРПП Черняхівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_11 особисто написав заяву з проханням даний виклик не розглядати, так як конфлікт врегульовано самостійно, від написання офіційної заяви та дачі пояснень ОСОБА_11 відмовився, тому перевірка по даному факту була закінчена. Для вирішення спірного житлового питання рекомендовано звернутись до Черняхівського районного суду в порядку цивільно-правових відносин. Дана інформація підтверджується копією заяви ОСОБА_4 (а.с.29, 28).

Позивачем також надано копія погодження районним архітектором реконструкції та добудови до існуючого житлового будинку, будівництво гаража в смтЧерняхів по АДРЕСА_2 (а.с.32).

Із наданого представником позивача клопотання про приєднання документів від 05.12.2022 вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до ЦНАП Черняхівської селищної ради з заявою про зняття з зареєстрованого місця проживання по АДРЕСА_2 незаконно проживаючих осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , 2013 р.н. та отримав витяги з реєстру територіальної громади про зняття їх з реєстрації з 10.11.2022 (а.с.40-47).

На підтвердження заперечення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 надав до суду копію будівельного паспорту на реконструкцію та добудову кімнат, топочної, санвузла, гаража по АДРЕСА_2 . Забудовником є ОСОБА_2 . Будівельний паспорт виданий 18.07.2014 завідувачем сектору містобудування та архітектури ОСОБА_12 . Дозвіл на реконструкцію житлового будинку в АДРЕСА_2 наданий ОСОБА_2 рішенням виконкому Черняхівської селищної ради від 31.10.2005 №14 (а.с.78-93).

Із повідомлення ОСОБА_2 про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи від 10.11.2022 вбачається, що у зв`язку з заявою власника житла ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 знятий із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.94).

Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 по справі №293/1020/20 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування відмовлено (а.с.163-176). Дане рішення постановою Житомирського апеляційного суду від 07.05.2024 залишене без змін. Тобто рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 набрало законної сили 07.05.2024 (а.с.163-178).

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У той же час положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У частині першій статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої зазначеної статті сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому, чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків із конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

У рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа має право сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зазначила, що розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема, постанова від 18 січня 2023 року у справі №442/810/22, провадження № 61-8377св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку про те, що питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. Також необхідно встановити обставини щодо об`єкта нерухомого майна, наявності чи відсутності іншого житла.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Реалізуючи право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частина перша ст.81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 77, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач жодним доказом не довів порушення його права власності відповідачем на користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , не допускає в будинок, чинить інші перешкоди чи погрожує фізичною розправою. Натомість, відповідачем доведено, що він проживає у добудованій ним частині до житлового будинку, який належить позивачеві. Дана прибудова була здійснена з дозволу сина. У спірному житловому будинку ніхто не проживає. Жодних перешкод у користуванні ним відповідач не чинить.

Наявність перешкод в користуванні позивачем належним йому житловим будинком ним не доведено, хоча це є його процесуальним обов`язком.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до переконання, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог.

Перевіривши доводи сторони позивача щодо виселення відповідача та його неповнолітнього сина, 2013 р.н., на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, та дослідивши, чи відповідає припинення права користування відповідачем частиною прибудови до спірного будинку необхідності захисту права власника позивача (чи дотримано баланс між захистом права власності позивача, який є власником спірного будинку, та припиненням права відповідача, який подарував сину цей будинок, натомість прибудувавши до нього частину будинку, в якому проживає на даний час), суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З вказаних підстав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати понесеві позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений та підписаний: 23.12.2024.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО