Справа № 510/70/24
Провадження № 2/510/857/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Служба у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Аждер В.А. надійшов відзив, відповідно якого, відповідач визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу, однак відносно визначення місця проживання дитини, просить врахувати наступні обставини.

Відповідач навчається у Міжнародному гуманітарному університеті м. Одеси на факультеті стоматології та фармації, для подальшого працевлаштування та забезпечення своєї дитини усім необхідним. Однак, у зв`язку із навчанням, вона фізично не має можливості на час навчання бути присутньою у житті свого сина, який проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні, брати участь у його вихованні, утриманні та догляді за ним в достатній мірі, необхідній для нормального розвитку і виховання дитини.

Позивач до судового засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Арабаджи І.А. підтримав обставини викладені у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.

Представник третьої особи - служби у справах дітей, органу опіки та піклування виконавчого Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до судового засідання не з`явились, надали письмові пояснення відповідно яких не заперечують проти задоволення позовних вимог, просили розглянути справу у їх відсутності.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виписка з ЄДРЮО та ФОП ОСОБА_1 ; довідка директора Ренійського ліцею № 1 Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 509 від 12.12.2023р.; інформаційна довідка № 62284860 від 29.06.2016р.; витяг № 2188 про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 ; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10.06.2016р., справа № 510/793/16-ц; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 ; довідка ректора МГУ № 114/02 від 26.02.2024р.; акт обстеження умов проживання від 26.02.2024р.; акт оцінки потреб із висновком від 26.02.2024р.; рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 70 від 12.04.2024р. з висновком щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації або проживання.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 17 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області.

Від шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина ОСОБА_3 .

З часом, у сімейному житті сторін почали виникати сварки, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, втрачені почуття любові, з`явились різні погляди на сімейне життя.

З літа 2021 року сторони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Шлюб носить суто формальний характер.

Після припинення спільного проживання однією сім`єю, сумісна дитина ОСОБА_3 за домовленістю сторін залишився проживати разом із позивачем, у належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач переїхала мешкати за іншою адресою до своїх батьків.

З цього часу дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, знаходиться повністю на його утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою директора Ренійського ліцею № 1 Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 509 від 12 грудня 2023р., випискою ФОП ОСОБА_1 , актом обстеження умов проживання дитини, висновком виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та ін. доказами. Позивач піклується про сина ОСОБА_3 , слідкує за його розвитком та станом здоров`я, створив для нього найкращі умови для розвитку, навчання та відпочину.

Відповідач навчається на денній формі на факультеті стоматології Міжнародного гуманітарного університету, що підтверджується довідкою ректора МГУ № 114/02 від 26 лютого 2024р., не працює, та не може повністю забезпечити дитину усім необхідним та створити сприятливі умови для її виховання та навчання.

З зазначених підстав, для вирішення питання про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини із батьком для захисту прав своєї малолітньої дитини, позивач звернувся із позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З досліджених обставин справи та наданих доказів, судом встановлено, що сім`я сторін практично розпалась, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу.

Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ст. 29 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до с. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У статті 19 СК України визначено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Подібна норма права міститься у пункті 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок № 866), згідно з якою під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та м. Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Також у пункті 72 Порядку № 866 зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 12 квітня 2024 року, вбачається, що органом опіки та піклування враховані характеристики на обох батьків, здійснено обстеження умов проживання обох батьків. Враховано, що мати дитини навчається та не працює, батько - працює ФОП, а також, що відносини між батьками дитини залишаються емоційно-напруженими. Дитина на час надання висновку проживає разом з батьком. Під час бесіди з дитиною, дитина виявляє бажання проживати з батьком.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16 зазначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Позивач звертаючись з позовом до суду, просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з ним. В якості адреси проживання на час розгляду справи позивач зазначив: АДРЕСА_1 , а орган опіки та піклування надаючи висновок щодо вирішення справи, обґрунтовано досліджував умови проживання саме за вказаною адресою.

На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Позивачем та його представником у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 76 - 81, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 19, 56, 110-112, 114, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Служба у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ), зареєстрований 17 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 131, що мають малолітню дитину - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - із батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за будь-яким постійним чи тимчасовим місцем його проживання, в даний час за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник