Справа № 463/1615/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/847/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

відповідачки ОСОБА_1 та її представника

адвоката Стецик О.П.;

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд стягнути зі згаданих відповідачів на користь позивача 156 928 грн. 53 коп. заборгованості за Рамковою угодою № FW303/723 від 17.07.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.07.2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Рамкову Угоду № FW303.723 (в подальшому «Рамкова Угода»), відповідно до якої Банк зобов`язувався відкрити позичальнику кредитну лінію на загальну суму 50 000 доларів США з встановленим лімітом строку кредитування 120 календарних місяців та максимальним розміром процентів 40 % річних. Видача кредитів на підставі Рамкової угоди та визначення їх умов здійснювалася шляхом укладення договорів про надання траншу, овердрафту, кредитної лінії, які є невід`ємною частиною Рамкової угоди та не мають самостійного значення.

17.07.2012 року відповідно до положень та умов Рамкової Угоди між Банком та відповідачем ОСОБА_5 також було укладено Договір про надання траншу № 303.43525/ FW303.723 (в подальшому «Договір про надання траншу), за яким Банк надав ОСОБА_5 120 000 грн. зі сплатою 24 % річних на строк 36 місяців. Факт видачі кредитних коштів підтверджується меморіальним валютним ордером №147559891_155963980 від 17.07.2012 року.

З метою виконання зобов`язань за Рамковою угодою 17.07.2012 року між Банком та відповідачками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (з 21.12.2013 року - Вибрановська; а.с. 185) ОСОБА_8 укладено відповідні договори поруки: №262217-ДП1 та №262185-ДП1.

Взятих на себе зобов`язань відповідачі не виконали, у зв`язку з чим станом на 19.12.2014 року у них виникла виникла заборгованість за кредитом у розмірі 156 928 грн. 53 коп. (яка і є предметом позовних вимог), з яких: заборгованість за капіталом кредиту - 72 989 грн. 50 коп., відсотки по графіку 7 670 грн. 06 коп., відсотки за фактичне користування кредитними коштами 7 856 грн. 48 коп., пеня за неналежне виконання кредитного договору 68 412 грн. 49 коп. (а.с. 110-114).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПроКредитБанк" заборгованість за Рамковою угодою № FW303.723 від 17.07.2012 року в розмірі 156 928 грн. 53 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПроКредитБанк" 1 570 грн. 00 коп. судового збору сплаченого останнім при поданні позовної заяви до суду (а.с. 28-29).

09 лютого 2023 року представник відповідачки ОСОБА_4 звернулася до суду з Заявою про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року (а.с. 1-6), однак ухвалою згаданого суду від 22 лютого 2023 року у задоволенні цієї заяви було відмовлено (а.с. 31-33) і згадана представник 28 березня 2023 року оскаржила це рішення в загальному порядку, подавши на нього до суду апеляційну скаргу.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості перед Банком з відповідачки ОСОБА_6 скасувати, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що апелянт з 2013 року жодних зв`язків з іншими відповідачами (в тому числі і позичальником коштів) не підтримує, а тому «не має можливості дізнатися про кредитну заборгованість та причини їх несплати».

Стверджує, що їй не було відомо про розгляд судом даної справи, а тому вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 47-54).

Згідно Акта від 15 лютого 2016 року, дану цивільну справу було знищено за закінченням встановлених строків її зберігання (а.с. 30), а тому ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року матеріали справи було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у справі у порядку, передбаченому розділом Х ЦПК України (а.с. 64-65).

Згідно ухвали Личаківського районного суду міста Львова від 29 травня 2024 року судове провадження у справі було відновленим (а.с. 154-155) і 01 липня 2024 року матеріали справи повернулися до Львівського апеляційного суду (а.с. 158).

Банк подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 177).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення відповідачки ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (зокрема апелянтом та відповідачкою ОСОБА_2 ) те, що:

- 17.07.2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено ОСОБА_9 , відповідно до якої Банк зобов`язувався відкрити згаданому позичальнику кредитну лінію на загальну суму 50 000 доларів США з встановленим лімітом строку кредитування 120 календарних місяців та максимальним розміром процентів 40 % річних (а.с. 116-119);

- 17.07.2012 року відповідно до положень та умов Рамкової Угоди між Банком та відповідачем ОСОБА_5 також було укладено Договір про надання траншу, за яким Банк надав ОСОБА_5 120 000 грн. зі сплатою 24 % річних на строк 36 місяців (а.с. 120-122), що стверджується меморіальним валютним ордером №147559891/155963980 від 17.07.2012 року (а.с. 129);

- 17.07.2012 року з метою виконання зобов`язань за Рамковою угодою між Банком та відповідачками ОСОБА_2 і ОСОБА_10 було укладено відповідні договори поруки: №262217-ДП1 та №262185-ДП1, за якими згадані відповідачки (як «Поручителі») поручалися перед Банком (як «Кредитором») за виконання відповідачем ОСОБА_5 (як «Позичальником») взятих на себе зобов`язань по поверненню вищезгаданих кредитних коштів та плати за користування ними (а.с. 137-138);

- відповідач ОСОБА_5 , як «Позичальник», взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 156 928 грн. 53 коп., яка і є предметом позовних вимог.

Відповідачка (поручитель) ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що позичальник (відповідач) ОСОБА_5 її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано, однак він категорично не погоджується погашати свій борг перед Банком і вони змушені разом проживати в одному житловому приміщенні; заочне рішення суду вона не оскаржувала і навіть змушена була частково погашати борг позичальника перед Банком.

Відповідачка (апелянт) ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції пояснила, щопозичальник (відповідач) ОСОБА_5 на час укладення нею з Банком вищезгаданого договору поруки від 17.07.2012 року був її працедавцем, а тому вона фактично змушена була підписати цей договір поруки, однак з 2013 року жодних відносин з ним вона не підтримує, а Банк відмовляється йти з нею на жодні «компроміси» з приводу погашення боргу перед Банком.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції (зокрема не наведено своїх розрахунків розміру заборгованості відповідачів перед Банком на момент звернення Банку до суду з даним позовом та ухвалення судом оскаржуваного рішення).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.