справа № 361/622/24
провадження № 2/361/2597/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и в :

17 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 24 березня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 198, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що 24 березня 2023 року вона та ОСОБА_2 уклали шлюб. З листопада 2016 року сторони проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя подружжя не склалося, через різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння та почуття любові один до одного, внаслідок чого почали виникати конфлікти, суперечки, непорозуміння. Їхній шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Із листопада 2023 року вона разом із спільними дітьми, синами ОСОБА_5 і Матвієм проживають окремо від відповідача ОСОБА_2 , батько дітей аліменти на синів не сплачує. Фактично обов`язки по вихованню, догляду за дітьми, придбання продуктів харчування і одягу виконує лише вона, оскільки діти проживають разом із матір`ю. Забезпечити всі необхідні потреби двох дітей самостійно вона не може. Відповідач належної допомоги на утримання дітей їй не надає, тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що 24 березня 2023 року ОСОБА_2 і ОСОБА_6 уклали шлюб, який зареєстрований Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 198. Із 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із матір`ю. Із листопада 2023 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Їхній шлюб існує лише формально.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу сторін, оскільки подальше його збереження та спільне проживання з відповідачем суперечить її інтересам. Також стверджує, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання двох малолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю.

Відповідач ОСОБА_2 у суді позов визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення із нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на двох їхніх дітей: сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_7 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття не заперечував.

За змістом ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що з листопада 2023 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, позовні вимоги визнав повністю, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню і в частині вимог про стягнення аліментів на двох дітей: сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_7 у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України із державного бюджету підлягає поверненню 50 % ставки сплаченого нею згідно із квитанцією АТ Укрпошта платіж № від 17 січня 2024 року та квитанцією № 46 від 17 січня 2024 року судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 605 грн. 60 коп., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 % визначеної законом ставки судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. за вимогу про стягнення аліментів на дітей.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 206, 259, 263 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 березня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 198.

Стягувати із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 січня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , із державного бюджету судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.