Справа № 466/4305/23 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-з/811/294/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
16 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові питання про ухвалення додаткового судового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07 травня 2024 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2024 року,
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07 травня 2024 року- без змін.
Цією ж постановою також було залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , а додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2024 року без змін(том 2, а.с. 116-122).
В судовому засіданні 07 жовтня 2024 року до закінчення судових дебатів у справі сторона позивача зробила заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за наслідками апеляційного розгляду справи стороною позивача буде подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами про це.
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
11 жовтня 2024 представник позивача, адвокат Куля В.С., подав до суду Заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме: про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В цій же Заяві міститься також клопотання про її розгляд без виклику сторін (том 2, а.с. 125-133).
31 жовтня 2024 року до суду поступили Заперечення ОСОБА_1 на вищезгадану Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, у яких згаданий відповідач просить відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, або зменшити розмір згаданих судових витрат до 500 грн. (том 2, а.с. 144-145).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник, будучи своєчасно (30-31.10.2024 року) повідомленими про розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення про судові витрати 16.12.2024 року (том 2, ас. 138-140), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали справи в межах вирішення питання про судові витрати, колегія суддів дійшла наступних висновків.
ЦПК України встановлено, що:
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);
- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони (частина 4 статті 137);
- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.
У матеріалах справи Договір про надання правової допомоги від 29.12.2022 року (посилання на який міститься в ордері ОСОБА_3 на ім`я адвоката Кулі В.С.) взагалі відсутній, а відтак неможливо встановити про наявність у цьому Договорі умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються згаданим адвокатом позивачу.
Лише 13.05.2024 року (тобто вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення) представником позивача було подано до суду (як додаток до Заяви про ухвалення додаткового судового рішення) Додаткову угоду № 1 від 29.12.2022 року довищезгаданого Договору про надання правової допомоги від 29.12.2022 року.
Стороною позивача не надано суду пояснень з приводу того, чому саме Договір про надання правової допомоги від 29.12.2022 року взагалі не було подано до суду, а Додаток до нього від 29.12.2022 року було подано до суду лише після завершення розгляду справи судом першої інстанції.
Тобто, як вбачається з вищенаведеного, на стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідач був позбавлений можливості подати до суду аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, або навести свої доводи щодо неспівмірності цих витрат (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).
Судом апеляційної інстанції залишено без змін додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2024 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії розгляду справи судом першої інстанції.
Як стверджується матеріалами справи, на стадії апеляційного розгляду справи участь представника позивача у професійній правничій допомозі полягала у підготовці Відзиву позивача на апеляційну скаргу та участі в одному судовому засіданні.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищенаведене в сукупності та виходячи з принципу пропорційності у цивільному судочинстві (стаття 11 ЦПК України), колегія суддів вважає за можливе вимоги Заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити лише частково, а саме: у розмірі 4 000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір згаданих судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 367, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Кулі Володимира Сергійовича, представника ОСОБА_3 ,про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 16 грудня 2024 року.
Головуючий: Цяцяк Р.П.
Судді: Ванівський О.М.
Шеремета Н.О.