Справа 206/917/24
Провадження 2/206/1650/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участю секретаря Погребної А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2024 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00403.003567775від 9 січня 2018р. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймало належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №1до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № Z06.00403.003567775 в сумі 55829,98 грн, з яких: -24217,96 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8744,72 сума заборгованості за відсотками, 22867,30 заборгованість за комісією.

Відповідач не виконував свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № Z06.00403.003567775від 19.01.2018 року в розмірі 55829,98 грн, з яких: 24217,96 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8744,72 сума заборгованості за відсотками, 22867,30 сума заборгованості за комісією.

Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року було скасовано заочне рішення, яке було ухвалено судом 21 травня 2024 року, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10 вересня 2024 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень проти позову вказує на те, що між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 дійсно 19 січня 2018 року був укладений кредитний договір № Z06.00403.003567775, за умовами якого відповідачка отримала в користування грошові кошти у розмірі 49999,00 грн, зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі 21,99% річних, шляхом безготівкового зарахування грошових коштів на поточний рахунок споживача. Розмір та строк внесення щомісячних платежів на повернення кредиту був встановлений у Графіку щомісячних платежів. Відповідно до графіка щомісячних платежів вона мала щомісяця сплачувати по 2864,76 грн., тобто вона мала повернути банку на погашення кредиту 171886,80 грн (2864,78 грн. х 60 місяців =171886,80 грн.

Відповідачка щомісяця вносила грошові кошти на погашення кредиту. Наразі нею отримано виписку по особовому рахунку за період з 10.01.2018 22.07.2024, з якої встановлено, що нею було виконано 94 кредитних платежі на загальну суму 180453,22 грн., за її підрахунком нею було переплачено банку 8305,22 грн.

Позивач в свою чергу надає розрахунок заборгованості за період з 07.07.2023 по 30.11.2023, з якого видно, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 55829,98 грн., з яких: 24217,96 заборгованість за основною сумою боргу; 8744,72 грн. заборгованість за відсотками; 22867,30 грн. заборгованість за комісіями. Вказаний розрахунок обґрунтувань нарахування зазначених сум, у зв`язку з чим він є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Позивач відповіді на відзив не подав.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження, за наявними у справі доказами, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 19 січня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00403.003567775.

За умовами договору відповідачка отримала в користування грошові кошти у розмірі 49999,00 грн ( п.1.1), на строк 60 місяців (п.1.2), зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі 21,99 % на річних (п.1.4), шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на поточний рахунок споживача (а.с.5-7). Повернення кредитних коштів та інших встановлених договором платежів визначено у графіку щомісячних платежів за договором, що викладений у п. 6.1 договору та у додатку до Паспорта споживчого кредиту ( а.с. 5-7, 15).

Відповідачкою 19 січня 2018 року також був підписаний Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), в якому фактично наводять тіж самі умови надання та повернення кредиту, що і у договорі: сума кредиту 49999,00; строк кредитування - 60 місяців; процентна ставка відсотків річних - 21,99%; плата за обслуговування кредиту - 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. становить 126225,31 грн. (а.с.13-14). Додатком до Паспорту споживчого кредиту є Графік щомісячних платежів за кредитним договором ( а.с.15).

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймало належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_3 (а.с.22-23).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 1 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 55829,98 грн, з яких: - 24217,96 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8744,72 сума заборгованості за відсотками, 22867,30 сума заборгованості за комісією (а.с. 24).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Позивачем не надано суду розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимогипервісним кредитором АТ «Ідея Банк».

Позивач, відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився. Клопотань про долучення або витребування додаткових доказів не заявляв.Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, у справі 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Так, з Графіку платежів, що міститься в матеріалах справи вбачається, що відповідач мала протягом 60 місяців сплачувати на погашення кредиту та інших платежів за кредитом щомісячний платіж у розмірі 2864,78 грн. Загалом вона мала сплатити за цей час 171886,80 грн. (2864,78 грн х 60 місяців = 171886,80 грн).

Відповідачем було отримано в АТ «Ідея Банк» виписку по особовим рахункам за період з 19.01.2018 по 22.07.2024, з якої вбачається, що остання виконала по кредитному рахунку 94 кредитних платежі на загальну суму 180453,22 грн.

Останній платіж був внесений відповідачкою 24 січня 2021 року.

Разом з цим судом встановлено, що пунктом1.11 кредитного договору № Z06.00403.003567775 від 19.01.2018 позичальнику встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно в Графіку щомісячних платежів за договором. що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

У Паспорті споживчого кредиту розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості встановлений у розмірі 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту.

У пункті 6.1 договору та у Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що є додатком до Паспорту споживчого кредиту, визначений конкретний розмір плати за обслуговування кредиту, який змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 907,51 грн, останній - 875,03 грн.

При цьому одночасно пунктом 3.2.4. кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Тобто, зміст пункту 3.2.4. кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.11 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4. кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.11 кредитного договору - з оплатою наданих послуг.

Фактично умови, викладені у п.1.11 договору суперечить як змісту пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відповідно до статті 12 цього Закону є нікчемними.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

До такого правового висновку дійшла Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, у якій зазначено; « Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними».

Крім того Велика Палата Верховного Суду, з огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, вирішила, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд визнає нікчемним вимоги пункту 1.11 кредитного договору №Z06.00403.003567775 від 19.01.2018, яким позичальнику ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно.

За таких підстав вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями в сумі 22867,30 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з Графіком платежів загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за період всього строку кредитування з 19.02.2018 по 19.01.2023 (60 місяців), за підрахунком суду становить 84578,85 грн.

З наданої відповідачем виписки по особовому рахунку встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості був здійснений нею 24 січня 2022 року у сумі 2035,00 грн.

Тобто, відповідачка до 24 січня 2022 року здійснювала погашення кредиту, в тому числі вносила плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Позивач у позові просив стягнути заборгованість за комісіями у розмірі 22867,30 грн. Таким чином, за підрахунком суду, позивачем вже було сплачену плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 61711,55 грн. (84578,85 - 22867,30 = 61711,55), яка фактично є переплатою, оскільки умови договору щодо сплати цієї комісії є нікчемними.

Позивач вказує на те, що відповідачка має заборгованість за основним боргом в сумі 24217,96 грн. та заборгованість за процентами в сумі 8744,72 грн., загальна сума за цими вимогами становить 32962,68 грн.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що переплачена ОСОБА_1 сума у розмірі 61711,55 грн. повністю покриває її борг за тілом кредиту та процентами у розмірі 32962,68 грн., а тому у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі через недоведення позивачем факту наявності заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 273 ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.12.2024.

Суддя І.П. Прінь