РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/837/24

Провадження № 22-ц/4815/784/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевич С.В.

учасники справи:

позивач: ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року, ухвалене в складі судді Ведяніної Т.О., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 572/837/24

в с т а н о в и в :

У лютому 2024року ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2020 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики №9148594, за умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9500 грн. Водночас ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику до 22 жовтня 2020 року, а також сплатити проценти за акційною процентною ставкою 0,64% у день і за базовою процентною ставкою 2,70% у день.

За договором факторингу №016-010421 від 01 квітня 2021 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило право вимоги за договором позики Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіроко Фінанс", яке, у свою чергу, за договором факторингу №20231130/1 від 30 листопада 2023 року відступило це право позивачу.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим станом на 19 лютого 2024 року виникла заборгованість у розмірі 31034 грн 55 коп., яка складається з 9500,00 грн залишок заборгованості за тілом, 16416 грн процентів за користування позикою, 1041,20 грн. штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних) нараховані за період 23.10.2020 року по 23.02.2022 року; 4077,35 грн інфляційного збільшення (нараховані за період з 23.10.2020 року по 23.02.2022 року).

За таких обставин ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 31034 грн 55 коп. заборгованості за договором позики, 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором позики №9148594 від 22.09.2020 року в розмірі 31034,55 (тридцять одна тисяча тридцять чотири) гривень 55 копійок, на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк, МФО банку 300528 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

У стягненні 7000 (сім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скаргу мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не доведенео наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки долучені докази не підтверджують факт переходу права вимоги, не доведено і розміру заборгованості та не надано докази пролонгації договору та правомірності нарахування заборгованості після закінчення строку. Вважає, що позивач має обґрунтувати кожну суму зазначену у документі, на який він посилається як на підставу своїх вимог. Надана виписка з особового рахунку (розрахунок заборгованості) не може вважатися належним доказом.

Вказує, що суд не врахував, що стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат обмежується 3 роками, що передували подачі позову до суду , а саме з 27.02.2021 по 23.02.2022 року. Покликається на пропуск позивачем строку позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» вказує на його незаконність в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Покликається на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Просить рішення суду в цій частині скасувати та вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача вказає, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 22 вересня 2020 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики №9148594, за умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9500 грн.

Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

У п. 2 договору позики передбачено, що сума позики становить 10000 грн., строк позики 30 днів, дата повернення позики 22 жовтня 2020, базова процентна ставка - 1,60 % у день, розмір акційних процентів у день - 0,64% , проценти на прострочену позику у день 2,70 %.

Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики та у випадку дострокового її повернення підлягають відповідному перерахунку (п. 3).

Згідно п. 4.1. та п. 4.2. підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredat.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбаченост. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; до моменту підписання вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredat.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.

01 квітня 2021 року між ТОВ «1Безпечне агентствонеобхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №016-010421, за яким до останнього перейшло відступлення прав вимоги (а.с.).

30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №20231130/1.

За договором факторингу №20231130/1 від 30 листопада 2023 року та у відповідності дост. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набула статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до ОСОБА_1 .

З метою до судового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу від19.12.2023 року з вимогою погасити заборгованість за договором позики №9148594 від 22.09.2020 року в сумі 25916,00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 19 лютого 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 31034,55 грн., з них: залишок заборгованості за тілом 9500,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування - 16416,00 грн., штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК (3% річних. за період нарахування з 23.10.2020 по 23.02.2022) - 1041,20 грн., інфляційне збільшення 4077,35 грн. (період нарахування 23.10.2020 по 23.02.2022).

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»)

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК Українипередбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно достатті 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина першастатті 95 ЦПК України).

Відповідно достатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було надано копію договору №9148594 від 22 вересня 2020 року про надання позики на умовах фінансового кредиту, копії договорів факторингу, витяг з Реєстру прав вимоги, а також виписку з особового рахунку з розрахунком заборгованості за укладеним договором позики.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у нього заборгованості перед позивачем у визначеному розмірі.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 9500 грн.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Колегія суддів відхиляє лист ТОВ «1Безпечне агентствонеобхідних кредитів» від 08.12.2023 року про перерахунок коштів на банківську картку відповідача, оскільки така відповідь не містить підпису уповноваженої на її складення особи, не є первинним документом, а позивач не навів переконливих підстав, які б давали можливість суду апеляційної інстанції прийняти цей доказ як належний та достатній.

Отже, позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявність у нього заборгованості перед позивачем у розмірі, заявленому позивачем.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.2. ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Оскільки з урахуванням наведеного, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову у позові, підстави для задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року скасувати.

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у сумі 4542 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді :