ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3045/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/417/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника - адвоката Булави О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булави Олександра Петровича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року, ухваленого суддею Коротичем І.А.,повний текст якого складено 31 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кременецька міська рада, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Кременецька міська рада, у якому просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що сторони перебувуали у шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду від 15.06.2022 року. У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу відповідачка не бере жодної участі у вихованні сина, не проживає разом із ним і не цікавиться його життям, оскільки виїхала на проживання у Республіку Польща, де створила нову сім`ю.

Оскільки відповідачка участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, а син ОСОБА_4 постійно знаходиться на утриманні батька, тому позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.01.2024 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Кременецька міська рада про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Булава О.П. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом не надано належної оцінки долученим позивачем доказам про те, що до розірвання шлюбу з останнім, мама дитини ОСОБА_2 не брала жодної участі у вихованні сина, не проживала разом із ним і не цікавилася його життям, матеріально не утримувала, не спілкувалася з сином та не намагалася налагодити контакту з ним.

Позивач не чинить будь-яких перешкод відповідачу у вихованні та спілкуванні з сином, а на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кременецької міської ради відповідач не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_5 , що свідчить про її байдуже ставлення до виховання дитини.

На думку представника апелянта, судом безпідставно не взято до уваги покази свідків щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_6 та його представника - адвоката Булави О.П., які підтримали доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 8. Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Шлюб між сторонами, який було зареєстровано 16.11.2013 року у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Кременецького РУЮ у Тернопільській області, актовий запис № 197, розірвано рішенням Кременецького районного суду від 15.06.2022 року справа 601/26/22.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 14.09.2023 року, складеного депутатом Кременецької міської ради Мельничуком В.П. за участю сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та витягу № -1 від 14.09.2023 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 ; його син ОСОБА_4 ; колишня дружина ОСОБА_2 ,; сестра - ОСОБА_10 ; мати ОСОБА_11 ; баба ОСОБА_12 . У житловому будинку чотири кімнати, кухня, прихожа, суміщені ванна та санвузол. Для дитини є письмовий стіл, ліжко, шафа. В будинку є всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини. Санітарно-гігієнічні умови житлового приміщення - добрі.

ОСОБА_4 навчається у 4 (четвертому) класі Попівецької гімназії. Батько учня цікавиться навчанням дитини, відвідує батьківські збори, повністю займається навчанням, вихованням та доглядом ОСОБА_5 . Зі слів учителя музики ОСОБА_13 , мама не цікавиться навчанням дитини та не підтримує контакту з учителем, що підтверджується довідкою № 03-11/54 від 12.09.2023, виданою Попівецькою гімназією Кременецької міської ради Тернопільської області.

Висновком органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 05.12.2023 № 1488 вирішено за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 , оскільки відсутні докази умисного ухилення гр. ОСОБА_2 від виконання батьківських прав відносно дитини, а позбавлення її батьківських прав є таким, що суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_5 .

Рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до служби у справах дітей Кременецької міської ради із заявою щодо встановлення способів участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_4 .

У висновку зазначено, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради, яке відбулось 09.11.2023, гр. ОСОБА_2 не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена. У телефонному режимі пояснила, що на даний момент перебуває в Республіці Польща, так як впродовж двох років періодично їздить на роботу. Відповідач надіслала фото закордонного паспорта з якого вбачається, що вона їздить на роботу до Польщі орієнтовно на 2.5 місяці, повертається в Україну та перебуває вдома орієнтовно 1.5 місяці. ОСОБА_2 повідомила, що якщо треба, щоб її позбавили батьківських прав, то вона не заперечує.

З пояснень допитаних у суді першої інстанції свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 вбачається, що до розлучення з позивачем відповідачка займалася вихованням свого сина та утримувала його. Після розірвання шлюбу відповідачка не навідує свого сина ОСОБА_5 , не утримує його, дитина не спілкується з матір`ю. Матеріальним забезпеченням та вихованням ОСОБА_5 займався позивач, а після його призову з 28.02.2023 року на військову службу у складі Збройних Сил України, вихованням дитини займається матір позивача (бабуся дитини).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції надано належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам і не встановлено підстав для застосування до відповідачки такого крайнього, виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносного малолітнього сина ОСОБА_5 .

При вирішенні даного спору враховано висновок органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 05.12.2023 № 1488, яким вирішено за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про умисне свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав.

При цьому апеляційний суд враховує пояснення, надані ОСОБА_1 в апеляційному суді про те, що коли ОСОБА_2 приїжджає з Польщі, вона навідує сина ОСОБА_5 , дарує йому гостинці.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Хоча судом зроблено правильний висновок щодо відсутності правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, в той же час суд не надав належної правової оцінки обставинам, які вказують на неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_5 .

Зокрема, через часте перебування відповідачки за кордоном, вона не виховує сина, не піклується про нього, не спілкується з ним.

Колегія суддів зазначає, що дані обставини не є підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , однак, така неналежна поведінка ОСОБА_2 по відношенню до дитини не може залишитись поза увагою суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення Кременецького районного суду від 30 січня 2024 року, попередивши ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної поведінки ОСОБА_2 по відношенню до сина враховуються апеляційним судом при вирішенні даного спору.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів вважає необгрунтвоаними, оскільки позивачем не доведено, що інтереси дитини потребують позбавлення матері батьківських прав щодо нього.

Інші доводи апеляційної скаги не дають підстав для застосування до ОСОБА_2 такого виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносного малолітнього сина ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булави Олександра Петровича задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року змінити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 травня .2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.