Справа № 137/1411/23
Провадження № 22-ц/801/729/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 рокуСправа № 137/1411/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Гаврилюком Олександром Васильовичем, на рішення Літинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 лютого 2024 року у селищі Літині, суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що сторони раніше перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Однак шлюб між сторонами рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року у справі у справі № 137/424/19 розірвано. На даний момент вони проживають окремо. Рішенням цього ж суду від 26 червня 2019 року у справі № 137/430/19 на користь ОСОБА_1 на утримання сина стягувались аліменти із ОСОБА_2 . Син сторін проживає із позивачем та перебуває на її утриманні.

Позивач вказувала, що станом на 30 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складала 19 982,76 грн, що вказує на те, що відповідач не сплачував аліменти протягом 3-4 місяців поспіль.

Відповідач ухиляється від виховання сина та його матеріального забезпечення, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні та житті. Навіть коли дитина хворіє, то відповідач цим не цікавиться та не бажає знати.

Крім того, позивач посилається на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року у справі № 137/299/19 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , яким застосовано тимчасові заходи обмеження прав щодо постраждалої дитини ОСОБА_5 , які були встановлені судом строком на один місяць через протиправні дії відповідача щодо ОСОБА_5 .

Пославшись на викладені обставини, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина сторін ОСОБА_5

13 лютого 2024 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області зазначений позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 1073,60 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник відповідача - адвокат Гаврилюк О.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. У скарзі скаржник зазначає, що, ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанцій не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано. У справі, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином Матвієм та брати участь у його вихованні.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

12 березня 2019 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області у справі № 137/299/19 видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким застосовано тимчасові заходи обмеження прав щодо постраждалої дитини ОСОБА_5 , а саме: 1) заборонено йому перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою дитиною та її сім`єю; 2) обмежено його у спілкуванні з постраждалою дитиною ОСОБА_5 та його сім`єю; 3) заборонено наближатися до місця проживання, навчання, інших місць відвідування постраждалої особи ОСОБА_5 та його сім`ї не ближче, як на 300 м; 4) заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу дитину, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 5) заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видано строком на один місяць (а. с. 8-10). Зі змісту цього рішення суду, яке не оскаржувалося, вбачається, що суд виключно формально підійшов до розгляду названої справи, зовсім не перевірив доводів, викладених у заяві Літинської районної державної адміністрації про винесення обмежувального припису, не з`ясував та не зазначив у рішенні фактичних обставин події, яка стала підставою для подання цієї заяви, розгляну справу у відсутності учасників події.

26 червня 2019 року рішенням цього ж суду у справі № 137/424/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 11-12).

26 червня 2019 року рішенням цього ж суду у справі № 137/430/19 змінено спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 із твердої грошової суми у розмірі 1 000 грн. на 1/4 частки від доходу відповідача (а. с. 13-14).

З наданого Літинським відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_4, що долучений позивачем до позову, видно, що станом на 30 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 становила 19 982,76 грн. (а. с. 15).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради 13 листопада 2023 року, видно, що у будинку по АДРЕСА_1 створено належні умови для комфортного проживання та розвитку дитини - ОСОБА_5 . У свою чергу дитина забезпечена усім необхідним для її віку та потреб. Мати одноосібно займається вихованням свого сина (а. с. 6).

Випискою від 21 листопада 2023 року із медичної карти амбулаторного хворого за № 409159 підтверджується, що ОСОБА_5 перебуває на обліку з приводу дисплазії кульшових суглобів (а. с. 7).

З наданого Літинським відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_4, який доданий відповідачем до відзиву, видно, що станом на 30 листопада 2023 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а. с. 31).

14 грудня 2023 року рішенням указаного суду у справі №137/1198/23 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів (а. с. 71-73)

26 грудня 2023 року селищним головою Літинської селищної ради видана характеристика на ОСОБА_2 , який проживає по у АДРЕСА_2 . За місцем проживання він характеризується добре, скарг на наданого громадянина до Літинської селищної ради не надходило (а. с. 33).

Відповідно до медичних довідок від 26 грудня 2023 року ОСОБА_2 за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП «Літинська ЦРЛ» раніше не звертався (а. с. 34).

29 грудня 2023 року директором КЗДО (ясла-садок) №2 «Віночок» ОСОБА_2 видана довідка №6 про те, що його дитина ОСОБА_5 дійсно відвідував цей комунальний заклад дошкільної освіти з 10 вересня 2019 року по 31 травня 2023 року.

Банківськими квитанціями підтверджується, що ОСОБА_7 від імені ОСОБА_2 здійснювала оплату за дитячий садок (а. с. 35-37).

06 лютого 2024 року селищним головою затверджено висновок Органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 05-27/19, де визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських права відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 (а. с. 101).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача в ухиленні від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини повністю доведена, оскільки судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідач не мав об`єктивної можливості виконувати ці обов`язки або йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною. Напроти, відповідач надав суду докази, які доводять, що за своїм соціальним статусом, матеріальним положенням та станом здоров`я він повноцінно спроможний був виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Надані відповідачем квитанції на оплату дошкільного навчального закладу, де платником зазначена мати відповідача, а також довідка про погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка, між тим, за своїм змістом носять суто формальний та епізодичний характер, не відображають прояву справжнього піклування і любові відповідача до дитини. У дані й справі відсутні докази, які б вказували на те, що відповідач змінив або прагне змінити свою поведінку в кращий бік щодо своєї участі у вихованні дитини. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, адже він діє на шкоду правам та інтересам дитини, користуючись правовим положенням батька, своєю винною поведінкою перешкоджає у здійсненні прав дитини, а саме ОСОБА_2 не надає дозволу на виїзд дитини за кордон до матері, яка поїхала в іншу країну аби покращити матеріальне становище через борги відповідача. Разом з тим, суд вказав, що не буде робити висновки щодо того чи був відповідач наркозалежним, оскільки позивач не надала достатніх доказів на підтвердження такої обставини.

Однак із такими висновками суду неможливо погодитись з огляду на таке.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в ч. 1 ст. 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. п. 1-6 ч. ст. 164 СК України).

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд попередньої інстанції не врахував, що позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою відповідно до вимог ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_5 , позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також того, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Разом, з тим висновок органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 05-27/1, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5- 6 ст. 19 СК України).

Верховний Суд у справі № 334/5153/18 у постанові від 29 травня 2023 року зробив висновок з приводу того, що вимушене тимчасове перебування одного з батьків за кордоном унаслідок життєвих обставин (зокрема, запровадження карантинних заходів, уведення воєнного стану на території України) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дитиною, проте вказана обставина сама по собі не свідчить про ухилення батька від участі у вихованні та утриманні дитини.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд, встановивши, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого та винного нехтування батьком своїми обов`язками відносно дитини, прийнявши до уваги, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у вихованні сина, що підтверджується його позицією у відзиві на позовну заяву та тим, що відповідач оскаржує в апеляційному порядку зазначене рішення суду, та те, що ненадання згоди відповідачем на виїзд дитини за кордон не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а також урахувавши, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 .

Такий висновок апеляційного суду відповідає якнайкращим інтересам дитини з огляду на необхідність забезпечення її права на спілкування та збереження зв`язків з обома батьками.

Зважаючи на вище викладене, доводи апеляційної скарги представника відповідача заслуговують на увагу.

За ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, у зв`язку з задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути із позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 610, 40 грн., а сплачений позивачем судовий збір за подачу позову залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Гаврилюком Олександром Васильовичем, задовольнити, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Сплачений ОСОБА_8 судовий збір за подачу позову залишити за нею.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 610, 40 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий