ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Білогір`я» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Білогір`я» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ТОВ Дніпро-Білогір`я на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 100021,25 грн.

Згідно довідки №0000-000009 від 13.11.2023 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ Дніпро-Білогір`я з 14.05.2012; на даний момент займає посаду водія мототранспортних засобів. Заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.06.2023 по 31.10.2023 складає 100021,25 грн (а.с. 4).

Матеріали справи не містять жодних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості по заробітній платі.

Відмовляючи у видачі судового наказу місцевий суд виходив з того, що до заяви не долучено доказів звернення до боржника із вимогою про виплату невиплаченої заробітної плати, а також місцевим судом не прийнято як доказ довідку №0000-000009 від 13.11.2023 року про наявність заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01.06.2023 по 31.10.2023, оскільки вказана довідка не відповідає формі відповідно до законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР ( 108/95-ВР ) «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-III ( 2050-14 ) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів зазначає, що диспозиція пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України не передбачає обов`язкового досудового звернення заявника до боржника з вимогою про виплату невиплаченої заробітної плати. Тому, посилання місцевого суду на ненадання належних доказів звернення до боржника з вимогою про виплату невиплаченої заробітної плати не спростовує наявність підстав для звернення заявника з заявою про видачу судового наказу за п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України.

Також, відмовляючи у видачі судового наказу, місцевий суд вказав, що відповідно до чинного законодавства, форма довідки про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, повинна містити: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Пенсійного фонду України робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата ( дохід, грошове забезпечення), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування». Також місцевий суд зазначив, що наявна у справі довідка №0000-000009 від 13.11.2023 року, окрім як сум нарахованої заробітної плати та сум заборгованості, інших вищевказаних розрахунків, не містить, а отже не є об`єктивним доказом невиплаченої заробітної плати.

Разом з тим, судом першої інстанції не конкретизовано, яким саме актом чинного законодавства затверджено форму довідки про наявність заборгованості з виплати заробітної плати з вимогами, які вказані в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що довідка №0000-000009 від 13.11.2023 року оформлена належним чином, в якій містяться оригінальний відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Білогор`я» та підписи директора і головного бухгалтера, а тому це підтверджує факт наявності заборгованості у розмірі 100021,25 грн (а.с. 4).

Таким чином, довідка містить інформацію про нараховану (без зазначення податків та інших обов`язкових платежів), але не виплачену заробітну плату заявниці.

Отже, звертаючись до суду із відповідною заявою про видачу судового наказу та на підтвердження свого права на таке звернення, зокрема, на підтвердження перебування у трудових відносинах та існуючої перед ним заборгованості, ОСОБА_1 надав суду необхідні докази.

Зазначені обставини свідчать про наявність права заявника на звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі і це було достатнім для прийняття до розгляду його заяви про видачу наказу.

Однак, суд першої інстанції належної уваги не звернув, чим порушив права заявника на доступ до правосуддя, оскільки згідно цивільного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Більше того, аналіз зазначених вище дій суду, свідчить про те, що занадто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на стягнення заборгованості по заробітній платі у безспірному порядку, саме шляхом видачі судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу.

Таким чином, оскаржувана ухвала від 30 листопада 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, згідно ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 03 травня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова