ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4109/23

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1055/24, 22-ц/4823/1054/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року (ухвалене у смт Козелець, повний текст складено 31 травня 2024 року) та додаткове рішення цього суду від 03 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 24695-01/2022 в розмірі 37 320 грн, з яких 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу та 22 320 грн боргу за відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кредит в сумі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти до 24 лютого 2022 року та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 37 320 грн.

31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за наведеним кредитним договором

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Додатковим рішенням Козелецького районного суду від 03 червня 2024 року заяву представника відповідачки адвоката Яреська Т.В. задоволено. Стягнуто з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вважаючи рішення суду від 27 травня 2024 року незаконним та посилаючись на неповноту з`ясування всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Також просить скасувати додаткове рішення у справі та відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованості висновку суду першої інстанції про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту перерахування відповідачці коштів за кредитним договором та недоведеність наявної у ОСОБА_1 заборгованості за цим договором у розмірі, зазначеному у розрахунках.

Позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, зазначену власноруч позичальником при заповненні форми на сайті товариства під час укладення кредитного договору. Перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 здійснено безпосередньо оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює перекази коштів у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Крім того, за умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компаній загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, у зв`язку з чим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці є неможливим.

Указує, що з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості вбачається нарахування відсотків у період з 26 січня по 24 лютого 2022 року згідно з п. 1.3 договору. З 25 лютого по 17 квітня 2022 року нарахування відсотків не проводилося в зв`язку з військовою агресією на території України, а з 17 квітня по 26 травня 2022 року відсотки нараховувалися відповідно до п. 2.4 кредитного договору. Звертає увагу суду на те, що, звернувшись з вимогою про стягнення заборгованості, позивач не заявляв вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» додаткових нарахувань та штрафних санкцій не проводило.

Вважає наявні у справі кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнано та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, а також розрахунок, здійснений при відступленні права вимоги, належними доказами на підтвердження наявної суми заборгованості. Оскільки позивач не володіє і не міг володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, представником відповідно до ст. 84 ЦПК України в суді було заявлено клопотання про витребування доказів в АТ «Універсал Банк», який є банком-емітентом та який видав відповідачці банківську картку № НОМЕР_1 . Проте, у судовому рішенні відсутнє посилання про наявність такого клопотання та мотиви щодо його вирішення. Разом з тим, в матеріалах іншої цивільної справи № 754/2439/24 за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка перебувала в провадженні Козелецького районного суду, наявна виписка по картці № НОМЕР_1 за період з 18 січня по 01 лютого 2022 року, власником якої є ОСОБА_1 . Дані виписки по картці відповідачки свідчать про зарахування на картку 26 січня 2022 року коштів в розмірі 15 000 грн через платіжну систему iPay.ua.

Товариство посилається також на те, що відповідачка не виконувала кредитні зобов`язання як перед первісним кредитором, так і перед позивачем. Навіть за умови, що боржниця не отримала повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, ОСОБА_1 не мала перешкод для виконання зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора. Відмова у задоволенні позову надає відповідачці можливість ухилятися від виконання зобов`язання, не несучи за це будь-яку відповідальність.

У наданому відзиві представник відповідачки адвокат Яресько Т.В., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та указуючи на законність судових рішень, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду від 27 травня 2024 року та додаткове рішення від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи відзиву, представник наголошує на помилковості тверджень позивача про презумпцію правочину, оскільки в ньому відсутні відомості, на яку картку повинні перераховуватися кошти на виконання умов договору, а без підтвердження факту перерахування кредитних коштів кредитодавцем у позичальника обов`язку їх повернення не виникає, не зважаючи на факт укладення договору. Укладаючи кредитний договір, кредитодавець має здійснити ідентифікацію та верифікацію платіжної картки позичальника. У ОСОБА_1 наявна картка, яка відкрита в Monobank, номер якої не співпадає з номером картки, на яку, за твердженням позивача, перераховувалися кредитні кошти. Позивачем не доведено, що номер картки, зазначений як такий, на який здійснювалось перерахування коштів, дійсно належить ОСОБА_1 , та що саме цей номер картки зазначений позичальником при укладенні кредитного договору.

Наголошує на тому, що належним доказом перерахування коштів за кредитним договором можуть бути лише первинні документи (банківські виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери), і відсутність таких документів є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18.

На переконання представника, наявне у відповіді на відзив прохання позивача про витребування доказів не являється клопотанням про витребування доказів в розумінні вимог ст. 83, 84 ЦПК України, у зв`язку з чим у задоволенні такого прохання протокольною ухвалою районного суду було відмовлено.

Вважає, що додана позивачем до апеляційної скарги інформація АТ «Універсал Банк» про належність картки ОСОБА_1 та перерахування на неї коштів не стосується цієї справи, оскільки перерахування коштів здійснювалося за іншим кредитним договором. У справі № 754/2439/24, докази з якої долучив скаржник, ухвалено рішення про часткове задоволення позову та заборгованість стягнуто. Поданий документ не є належним доказом у даній справі, оскільки не досліджувався судом першої інстанції під час її розгляду.

Сторона відповідача просила відшкодувати понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду від 27 травня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 03 червня 2024 року належить задовольнити, а судові рішення скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт здійснення господарської операції, в тому числі, надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачці, оплати нею певних сум за кредитному договору, нарахування відсотків, тощо.

Суд констатував, що для доведення існування ймовірної заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором та встановлення її розміру позивач зобов`язаний був надати банківські виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери та/або інші первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є внутрішнім документом фінансової установи, а довідка iPay.ua сервісу онлайн-платежів не містить відомостей, які б дали змогу ідентифікувати особу, на рахунок якої було здійснено переказ коштів в кредит. Сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та наявності документально підтверджених доказів фактичного здійснення таких витрат відповідачкою.

Апеляційний суд з наведеними висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 26 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 24695-01/2022, відповідно до умов якого позичальниця отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів (до 24 лютого 2022 року) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 292 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,80 % на добу та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з додатком до договору загальна вартість кредиту становила 18 600 грн (а.с. 6-8). Цей договір та додаток до нього підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» (п. 6.1 договору). Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п. 6.7 договору).

У паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 9) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 15 000 грн; строк кредитування 30 днів; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом (кредитні кошти надаються шляхом переказу на банківську картку споживача); процентна ставка; реальна річна процентна ставка 1 399,08 %.

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 26 січня 2022 року виконала. Згідно з повідомленням директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 26 січня 2022 року о 16.00 на картку НОМЕР_1 перераховано 15 000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 133722629 (а.с. 187).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 30 січня 2023 року за кредитним договором № 24695-01/2022 від 26 січня 2022 року наявна непогашена заборгованість у розмірі 37 320 грн, з яких: заборгованість за кредитом 15 000 грн та заборгованість за відсотками 22 320 грн (а.с. 188-192).

31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 10-12).

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» реєстр боржників кількістю 5 577 осіб (а.с. 13).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 24695-01/2022 щодо заборгованості у загальній сумі 37 320 грн (а.с. 14).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 31 липня 2023 року за кредитним договором № 24695-01/2022 від 26 січня 2022 року наявна непогашена заборгованість у розмірі 37 320 грн, з яких: заборгованість за кредитом 15 000 грн та заборгованість за відсотками 22 320 грн (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до фінансової установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, указуючи, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за грошовими зобов`язаннями.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Інвеструм» та пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час укладення кредитного договору відповідачка надала особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту ОСОБА_1 обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, спосіб надання кредиту (безготівковим шляхом) та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

26 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано відповідачкою відповідно до вимог ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», зокрема, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт укладення договору про надання фінансового кредиту відповідачкою не оспорюється.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на відсутність доказів перерахування на її банківську картку грошових коштів та первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність заборгованості за кредитним договором.

15 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм», з яким ОСОБА_1 уклала кредитний договір, та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу грошових коштів в національній валюті, укладено договір на переказ коштів. Саме ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 26 січня 2022 року перерахувало на платіжну картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 15 000 грн, що підтверджується повідомленням товариства.

Відповідачка, заперечуючи проти надходження кредитних коштів на її банківську картку, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, належних письмових доказів на підтвердження відсутності у неї банківської картки з номером НОМЕР_1 або неперерахування на цю картку у спірний період суми за кредитом не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень.

Твердження представника відповідачки про наявність у ОСОБА_1 лише картки Monobank з номером НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 43) не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки з наданого до відзиву принт-скріну банківської картки вбачається лише строк її дії до липня 2029 року. Тобто з наявної інформації неможливо дійти висновку, чи дійсно ця картка належить ОСОБА_1 , чи була вона активною на дату укладення кредитного договору (26 січня 2022 року) та чи є єдиною карткою, якою користувалась відповідачка. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження цих доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.

Разом з тим, надана на запит Козелецького районного суду у справі № 754/2439/24 АТ «Універсал Банк» інформація свідчить про те, що станом на 10 січня 2022 року у ОСОБА_1 були наявні рахунки: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Банківська картка № НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 7). З доданої виписки по банківській картці № НОМЕР_3 про рух коштів вбачається, що 26 січня 2022 року на картку було зараховано 15 000 грн (т. 2 а.с. 7 зворот-9). Належних доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою не надано.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги наведені докази з огляду на те, що вони безпосередньо стосуються предмету спору, і вважає поважною причину їх неподання до суду першої інстанції, оскільки позивачем в ході розгляду справи клопотання про їх витребування заявлялось, проте безпідставно районним судом відхилено.

Твердження представника ОСОБА_1 про те, що указані грошові кошти були перераховані за іншим кредитним договором, спростовуються наступним. 18 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала 15 000 грн кредиту шляхом переказу на її банківську картку НОМЕР_3 , що підтверджується вищенаведеною випискою по картковому рахунку, а також рішенням Козелецького районного суду від 10 червня 2024 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2022 року у розмірі 15 000 грн (т. 2 а.с. 66-69).

Отже, випискою по банківський картці відповідачки підтверджується одержання нею коштів і за кредитним договором від 18 січня 2022 року, і за кредитним договором від 26 січня 2022 року. Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 15 000 грн за кредитним договором від 26 січня 2022 року у порядку та на умовах, що визначені укладеним правочином.

Колегія суддів зважає на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором у даній справі, тому не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів на підтвердження надання кредитних коштів, беручи до уваги, що відповідно до п. 35 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні такі документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка в суді першої інстанції стверджувала про безпідставність нарахування первісним кредитором процентів поза межами строку кредитування.

Відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту кредит надається на 30 днів. За змістом п. 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 292,0 % річних від суми кредиту з розрахунку 0,80 % на добу. Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5 % на добу за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту (п. 1.5 договору).

Якщо відповідно до п. 1.5 договору клієнт прострочить виконання зобов`язання або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою нараховані згідно з умовами договору проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 3,2 % на добу, з першого дня прострочення користування кредитним коштами та оплаті клієнтом в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (п. 2.4 договору).

У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк,зазначений в п. 1.2 договору, проценти, передбачені п. 2.4 договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (п. 4.3 договору).

З наявного у справі розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 188-192) вбачається, що з 26 січня 2022 року (дати укладення договору) по 24 лютого 2022 року (дати закінчення строку дії договору) відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.3, тобто у розмірі 0,80 % від суми кредиту, що становило 120 грн на добу. З 25 лютого по 17 квітня 2022 року нарахування відсотків не здійснювалося. З 18 квітня по 26 травня 2022 року нарахування відсотків, зважаючи на прострочення ОСОБА_1 виконання зобов`язання, здійснювалося за ставкою 3,2 % на добу (480 грн), тобто в межах 90-денного строку, встановленого п. 4.3 договору. Таке нарахування відсотків у визначені періоди колегія суддів вважає правомірним з підстав, наведених вище. Позивачем з моменту набуття у нього права вимоги до відповідачки нарахування відсотків за користування кредитом не проводилося (т. 1 а.с. 15).

Таким чином, в ході апеляційного розгляду знайшли підтвердження доводи позову про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 26 січня 2022 року та необхідність стягнення з неї кредитної заборгованості, як за тілом кредиту, так і за відсотками.

Беручи до уваги неправильність застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову з підстав, наведених вище.

Колегія суддів виходить з того, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21. Тобто додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, тому й додаткове рішення цього ж суду також слід скасувати.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні у 2023 році з позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено 2 684 грн судового збору (т. 1 а.с. 1). За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 026 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 72761 від 21 червня 2024 року (т. 2 а.с. 10).

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та задовольняє позов у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути судовий збір у розмірі 2 684 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 4 026 грн за апеляційний розгляд справи, а загалом 6 710 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 03 червня 2024 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 37 320 грн заборгованості за кредитним договором № 24695-01/2022 від 26 січня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) 6 710 грн судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко