Справа № 642/3965/24
Номер провадження 2/642/1229/24
05 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді- Пашнєва В.Г.,
за участю секретаря- Крамарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2017 року по справі №642/5217/17 був розірваний шлюб між нею та відповідачем, від шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 6 грудня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина. 9 серпня 2023 року позивач уклала шлюб у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_4 . Позивач зазначила, що вихованням та утриманням дитини займається лише вона, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні сина, матеріально його не утримує, у зв`язку з тим, що він не сплачує аліменти, вона отримує державну допомогу, доля дитини відповідача не цікавить, він не відвідує шкільних навчальних закладів, спортивної секції, які відвідує їх син, станом його здоров`я не цікавиться. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: не дбає і ніколи не дбав про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не пропонує йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не цікавиться його внутрішнім світом; не має наміру надалі виконувати обов`язків по вихованню дитини. Позивач вважає, що ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихований) дитини викликано саме свідомим нехтуванням своїми обов`язками.
Ухвалою суду від 16.07.2024 позовну заяву залишено без руху.
25.07.2024 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 11.11.2023 підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду в судове засідання.
В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Представник третьої особи надав до суду пояснення, в яких просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Копію ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду не отриманим.
Відповідач в судове засідання до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 лютого 2011 року, який було зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 63.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.07.2011 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 463.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 прізвище позивача змінено на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.06.2024 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення № 354/03-24 від 17.06.2024 ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі соціальних допомог Управління та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради та відповідно до постанови КМУ від 22.02.2006 № 189 з 01.01.2024 до 01.07.2024 отримує тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , 2011 року народження в розмірі 1598,00грн.

Згідно з інформацією адміністрації Комунального закладу «Харківська гімназія № 86 Харківської міської ради» вих. № 01-22/115 від 19.06.2024, де навчався малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, завжди цікавиться його успішністю в школі та поведінкою, відвідувала батьківські збори. Батько, ОСОБА_2 , контакту з гімназією не підтримував, до школи жодного разу не приходив на батьківські або учнівські збори, культмасові заходи або спортивні змагання, успішністю сина не цікавився, з вчителями не спілкувався.

Відповідно до характеристики, наданої директором Харківського фахового коледжу спорту, де навчається малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться його успішністю в коледжі та поведінкою, відвідувала батьківські збори. Батько, ОСОБА_2 , не виявляв інтересу до навчання сина в коледжі: не було жодного контакту з педагогами, не відвідував батьківських зборів.

Згідно інформації, наданої тренером з боротьби вільної, який тренує малолітнього ОСОБА_6 з 2017 року по теперішній час, батька дитини, ОСОБА_2 , тренер не бачив і не чув, участі у вихованні дитини батько не приймав.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча лікарня № 19» вих. № 536/0/523-24 від 21.06.2024, де малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під наглядом фахівців з народження, на прийом до лікаря дитина приходить у супроводі матері, рекомендації щодо обстеження та лікування дитини під час хвороби виконує вчасно. Батько дитини, ОСОБА_2 , за медичною допомогою ніколи з сином не звертався, лікарів не відвідував, станом здоров`я ОСОБА_7 не цікавився.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.11.2024 № 432, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частинами 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України).

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Як стверджує позивач та описано вище, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається його вихованням, не цікавиться його станом здоров`я, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не утримує, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-81, 90, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354, ЦПК України, ст. 150, 151, 155, 164, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 16.12.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради - (м. Харків, вул. Чернишевська, б. 55, ).

Головуючий Суддя: Вячеслав ПАШНЄВ