РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/11281/23

Провадження № 22-ц/4815/293/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила надати їй право на спадкування майна після смерті її брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 . Місцем відкриття спадщини є м. Рівне. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_3 , дочка померлого, а спадкоємцем другої черги - вона, його рідна сестра, що вчасно в 6-місячний термін звернулася до Першої Рівненської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини.

За станом свого здоров`я ОСОБА_4 перебував в безпорадному, немічному стані потребував стороннього догляду, а відповідач не турбувалася ні морально, ні матеріально про батька, що й призвело до його передчасної смерті. ОСОБА_4 був змушений жити у сестер, а потім в квартирі свого дядька ОСОБА_5 .. Зокрема, після 2-місячного перебування в Москві у дочки ОСОБА_4 повернувся в м. Рівне до неї, позивачки, на проживання протягом 5 років. Вона чим могла допомагала братові (тривалим проживанням у неї, наданням йому одягу і взуття свого чоловіка, продуктами харчування, приготуванням їжі, пранням білизни, забезпеченням товарами особистої гігієни, його особистим доглядом, наданням коштів на лікування тощо). Також, між її дядьком ОСОБА_5 та братом ОСОБА_4 26 червня 2006 року було укладено Договір довічного утримання, згідно з яким ОСОБА_4 було передано у власність кв. АДРЕСА_1 , оскільки таке проживання в дядька було єдиним способом мати дах над головою. Задля цього вона позичила братові ОСОБА_4 гроші на утримання дядька ОСОБА_5 для забезпечення виконання вищевказаного договору довічного утримання на загальну суму 10 000 дол. Після смерті дядька ОСОБА_5 , 10 червня 2009 року брат ОСОБА_4 виявив бажання подарувати їй квартиру, проте договір дарування на той час не був посвідчений і зареєстрований у встановленому законом порядку, оскільки вона відлучилася в рф для оформлення пенсії (за місцем її колишньої роботи). Її стан здоров`я на той час не дав їй можливості повернутися раніше у м. Рівне, щоб разом з братом завершити нотаріальне оформлення договору дарування. Відтак там же, у рф, їй було призначено 2 групу інвалідності від загального захворювання безстроково.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просила оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга за своїм змістом переповідає зміст позову та обставини справи. Як на незаконність оскаржуваного рішення вказує лиш на позбавлення судом її позивачки права виступити в судових дебатах та на відмову у виклику відповідачки для допиту в якості свідка, а також невірну оцінку доказів.

Представник ОСОБА_3 адвокат Ярема С.В. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені апелянтом доводи, вказує на безпідставність позовних вимог та недоведеність. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою, а ОСОБА_3 - дочкою померлого ОСОБА_4 , що визнається сторонами та підтверджується в справі доказами.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 16).

11 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 і того ж дня нотконторою зареєстрована спадкова справа №478/2014 (номер у реєстрі 56889452) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

27 травня 2015 року ОСОБА_1 подала до Першої Рівненської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом.

11 вересня 2015 року згідно заяви ОСОБА_6 - представника ОСОБА_3 , державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пухова Н.Ю. видала свідоцтво про право на спадщину за законом для ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки DAEWOO NEXIA 1.5 GL, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР ДАІ м. Рівне ВАІ УМВС України в Рівненській області 04 червня 2013 року, а 15 жовтня 2015 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом для ОСОБА_3 на грошові вклади, які знаходяться на зберіганні у філії Рівненське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в ТВБВ №10017/039: компенсаційний рахунок № НОМЕР_4 , сума компенсації 18,90 грн., ТВБВ №10017/047: рахунок №8177, сума залишку 1 146,07 грн., належних померлому ОСОБА_4 на підставі Довідки з філії Рівненське облуправління АТ «Державний ощадний банк України» від 28 вересня 2015 року за №28/03-03/3444.

19 жовтня 2015 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_7 подав до Першої Рівненської державної нотаріальної контори заяву, в якій просив з огляду на судовий спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не видавати свідоцтво на спадщину спадкоємниці ОСОБА_4 . Аналогічні заяви були подані ОСОБА_1 16 листопада 2015 року, 21 травня 2018 року, 07 вересня 2021 року та 16 серпня 2023 року.

14 листопада 2018 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_6 , подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частки права на земельну частку (пай) КСГП «Андрусіїв», с. Андрусіїв Гощанського району Рівненського області, належного ОСОБА_8 та на 1/7 частки права на земельну частку (пай) КСГП «Андрусіїв», с. Андрусіїв Гощанського району Рівненського області, належного ОСОБА_9

14 листопада 2018 року державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пухова Н.Ю. видала свідоцтво про право на спадщину за законом для ОСОБА_3 на зазначені вище частки права на земельні паї отримані після смерті її матері та батька. (т.1 а.с.164, зворот).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна черга спадкоємців отримує спадщину у випадку відсутності осіб попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено п`ять черг спадкування за законом. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тобто в даному випадку відповідачка ОСОБА_3 а у другу чергу право на спадкування за законом має рідна сестра спадкодавця, позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом указаної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт: опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Подібна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом зокрема у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21), та багатьох інших.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Місцевий суд вирішуючи даний спір дійшов вірного висновку, що таких вищезазначених обставин встановлених відповідно до закону судовою практикою, позивачкою ОСОБА_1 не доведено.

З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що він починаючи з 20 листопада 1972 року по 05 березня 2002 року був постійно працевлаштований (т.1 а.с.177-179).

З червня 2007 року по грудень 2014 року ОСОБА_4 отримував пенсію за віком, що підтверджується відповіддю Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне №14404/02 від 26 листопада 2015 року (т.1 а.с.180).

У власності ОСОБА_4 був гараж № НОМЕР_5 в кооперативі «Авіатор» та за ним були зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 2103, д.н. НОМЕР_6 , дата реєстрації 25 листопада 1993 року; МАЗ 8114, д.н. НОМЕР_7 , дата реєстрації 01 лютого 1995 року; DAЕWOO NEXIA, д.н. НОМЕР_2 , дата реєстрації 04 червня 2013 року (т.1 а.с.181-182).

Згідно листа-відповіді Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 30 листопада 2015 року ОСОБА_4 в жодному з структурних підрозділів обласного центру медико-соціальної експертизи інвалідом не значився (т.1 а.с.183).

В повідомленні Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 25 листопада 2015 року №09-4280 зазначено, що за даними територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) інвалідів з порушенням опорно-рухового апарату м. Рівне та територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного Наумчук М.А. на соціальному обслуговуванні в даних територіальних центрах не перебував. (т.1 а.с. 184).

Як слідує з листа-відповіді Центральної міської лікарні №1-9-1/3229 ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в березні і жовтні 2014 року з приводу захворювання очей та з 25 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року (01 грудня 2014 року 11 год. 40 хв. помер) з діагнозом: «Гостре порушення мозкового кровообігу». З моменту поступлення в стаціонар стан хворого важкий, перебував під постійним наглядом медичного персоналу центральної міської лікарні м. Рівне. (т.1 а.с.185).

Наведене вище спростовує твердження ОСОБА_1 , що ОСОБА_4 перебував в безпорадному, немічному стані потребував стороннього догляду.

Виходячи з наведеного та досліджених в справі доказів місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність у ОСОБА_4 хронічних захворювань не може безумовно свідчити про те, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані, що й не підтверджується медичними документами, а позивачкою не надано та у справі відсутні належні, допустимі, достатні письмові докази (медичні довідки, висновки тощо) на підтвердження перебування ОСОБА_4 , окрім останніх 6 днів його життя в лікарні, у безпорадному стані. Виключно показання позивачки, як свідка, на підтвердження цієї обставини не можуть бути достатніми доказами і вона не довела належними і допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості спадкування за ч.2 ст. 1259 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази проживання ОСОБА_4 протягом п`яти років з позивачкою та й не визначено конкретного часового періоду.

Не можуть прийматися до уваги як належні докази надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги ОСОБА_4 розписки про надання коштів на загальну суму 10 000 дол. у борг для забезпечення виконання братом позивачки договору довічного утримання, який був укладений 26 червня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю., номер в реєстрі № 1369.

19 липня 2006 року Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Слід зазначити, що договір довічного утримання ОСОБА_1 в іншій справі просила визнати недійсним, однак рішенням Рівненського міського суду від 27 червня 2023 року в справі №569/8029/18 їй було відмовлено.

Також, як вбачається з матеріалів справи наданий час в провадженні Рівненського міського суду перебуває справа № 569/21199/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (10000 доларів США). Ухвала про зупинення від 02 квітня 2024 року.

Посилання ОСОБА_1 в даному спорі на договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , від 10 червня 2009 року укладений між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_1 , як обдарованою, в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, є безпідставним.

В іншому спорі між тими ж сторонами дана належна оцінка тому договору та рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року в справі №569/6385/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності відмовлено.

Також рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року в справі №569/14857/15-ц, яке набрало законної сили 17 липня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа перша Рівненська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не мав каліцтва, не був інвалідом, на соціальному обслуговуванні в територіальних центрах управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради не перебував. З діагнозом: "гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом" ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні 6 днів перед його смертю, з 25.11.2014 року по 01.12.2014 року. Відтак не можна погодитись з доводами позивачки про тривалий безпорадний стан спадкодавця, що потребував від неї тривалого піклування, а вона його надавала.

Також не заслуговують на врахування доводи апеляційної скарги щодо недопуску до судових дебатів, оскільки до позивачки були застосовані заходи процесуального примусу передбачені п. 2 ч.1 ст.144 ЦПК України, що стало наслідком її поведінки у судовому засіданні, а сторона не скористалась правом подати письмовий варіант виступу через канцелярію суду.

Щодо доводів про відмову допитати у якості свідка відповідача, то слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст.92 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Тому за відсутності згоди відповідача у суду не було підстав для задоволення вказаного клопотання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів потреби в допомозі, опіки, матеріального забезпечення та надання будь-якої іншої допомоги ОСОБА_4 ОСОБА_1 про що констатував і місцевий суд.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.