Житомирський апеляційний суд
Справа №2-2413/10 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-2413/10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року, яке ухвалено під головуванням судді Перекупки І.Г.

встановив:

У січні 2010 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 28.04.2010, просило зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 140 432,67 дол. США, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 68 276,00 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 12 271,64 дол. США, пенею за прострочення тіла кредиту - 45 171,43 дол. США, та пенею за прострочення відсотків по кредиту - 14 713,60 дол. США. В разі неможливості це зробити, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 541 148,75 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 97 263,79 грн., пеню за прострочення тілу кредиту - 358 024,24 грн. та пеню за прострочення відсотків по кредиту 116 618,52 грн, а всього 1 113 055,30 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/4708/82/111251, згідно якого позивач зобов`язався надати Бронштейн ( ОСОБА_3 ) кредит у розмірі 70 000,00 доларів США (еквівалент в національній валюті 559 335,00 грн.), з кінцевим строком повернення кредиту 07 червня 2017 року, а остання прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку (Додаток № 1 до Кредитного договору).

В цей же день, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 70 000,00 доларів США на поточний рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 у вигляді невідновлюваної кредитної лінії, які надалі відповідач отримувала готівкою через касу позивача.

В той же час, Бронштейн (ОСОБА_3 ) неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти банку своєчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 28 квітня 2010 року в розмірі 140 432,67 дол. США.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку із Бронштейн ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 140 432, 67 доларів США. А в разі відсутності цього майна стягнути з Бронштейн ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» вартість майна в гривневому еквіваленті, що складає суму 1 113 055, 30 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

20 листопада 2020 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2020 року, яка ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2021 року була задоволена, а заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку з викликом сторін.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал».

06 жовтня 2021 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира за заявою представника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ «Райффайзен Банк Аваль».

28 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал»подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитом в розмірі 35 726,52 дол. США, заборгованість за відсотками 12 271,64 дол. США, заборгованість за пенею за прострочення тіла кредиту 45 171,43 дол. США., заборгованість за пеню за прострочення відсотків по кредиту 14 713,60 дол. США, а всього: 107 883,19 дол. США.А в разі неможливості це зробити, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором 283 164,82 грн. еквівалент (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2010) - 35 726,52 дол. США.; заборгованість за відсотками 97 263,79 грн. еквівалент (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2010) - 12 271,64 дол. США; пеню за прострочення тіла кредитного договору 358 024,24 грн. еквівалент (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2010) - 45 171,43 дол. США.; та пеню за прострочення відсотків по кредитному договору - 116 618,52 грн. еквівалент (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2010) 14 713,60 дол. США, а всього 829 890, 48 грн. (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2010) 107 883,19 дол. США.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу від 03 лютого 2021 року Богунського районного суду м. Житомира про задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення і скасування заочного рішення від 25 травня 2010 року та скасувати рішення від 02 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2021 року - повернуто особі, яка її подала.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не надано належної оцінки норм матеріального права, зокрема, в частині неправильного застосування положень Закону України «Про іпотеку», відповідних положень цивільного законодавства, а також без урахування висновків щодо застосування відповідних норм права, і з грубим порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалою від 03 лютого 2021 року допустив порушення, оскільки скасував заочне рішення від 25 травня 2010 року без достатніх правових підстав. Посилання ОСОБА_2 на те, що копію заочного рішення вона не отримувала, є невірним, оскільки в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення їй рішення. Твердження ОСОБА_2 про її необізнаність і неотримання заочного рішення жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а також не наведені достатні підстави вважати, що причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення є поважними.

Вказує, що твердження про відсутність підпису на повідомленні про вручення не заслуговують на увагу, оскільки поштове повідомлення доставлене за адресою реєстрації ОСОБА_2 та містить її прізвище, що нею належними доказами не спростоване. Крім того, остання знала про її участь у даній справі, про що свідчать її розписки про обізнаність часу та дати судових засідань, які містяться в матеріалах справи, зокрема розписки про судове засідання на дату ухвалення заочного рішення 25 травня 2010 року.

Також Богунським районним судом м. Житомира не розглянуто питання щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, пропущений строк не поновив в порушення вимог статті 284 ЦПК України.

Щодо посилання ОСОБА_2 на факт реалізації банком заставного майна, а саме будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яке було за договором іпотеки від 07 червня 2007 року передано іпотекодавцем ОСОБА_1 . АТ «Райффайзен Банк», зазначає, що вимоги АТ «Райффайзен Банк» за позовною заявою до відповідачів Бронштейн (Вільшанівською) та ОСОБА_2 заявлені на підставі кредитного договору №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року внаслідок невиконання якого виникла заборгованість і які просив стягнути позивач. При цьому вимоги на підставі договору іпотеки від 07 червня 2007 року позивачем не заявлялись і не були предметом розгляду у справі. Тобто, заочне рішення у справі про стягнення заборгованості прийняте виключно на підставі кредитного договору №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року.

Також вказує, що 22 січня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк» та нею в порядку позасудового врегулювання спору було укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року про погашення боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом продажу позичальником об`єкта нерухомості - заставного майна, переданого ОСОБА_1 АТ «Райффайзен Банк» за договором іпотеки від 07 червня 2007 року предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв. м. за цією ж адресою. Тобто, реалізація нерухомого майна, на яку як на істотну обставину у справі посилається ОСОБА_2 відбувалась в позасудовому порядку і жодним чином не стосується позовних вимог, які задоволені заочним рішенням суду від 05 травня 2010 року, тому не мають і не можуть мати істотного значення для перегляду заочного рішення. Вважає, що Богунський районний суд м. Житомира рішенням від 02 жовтня 2023 року вийшов за межі заявлених позивачем вимог, що призвело до порушення матеріального права.

Зазначає, що договором іпотеки від 07 червня 2007 року, укладеним між нею та АТ «Райффайзен Банк» в забезпечення кредитного договору №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року, передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі в позасудовому порядку. В 2011 році АТ «Райффайзен Банк» в зв`язку з виникненням у неї заборгованості за даним кредитним договором, забезпеченим іпотекою, вирішив задовольнити свої грошові вимоги в позасудовому порядку за рахунок предмета іпотеки. У визначеному договором іпотеки від 07 червня 2007 року порядку Банк реалізував іпотечне майно, у зв`язку з чим 27 січня 2011 року направив приватному нотаріусу Сєтаку В.Я. повідомленням №125/723 від 27 січня 2011, в якому просив зняти заборону на відчуження майна (предмету іпотеки) та вилучити з реєстру іпотек відповідний запис.

Вказує, що в силу положень частини 4 статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006, яка діяла на момент укладання договору іпотеки, а також редакції від 12.10.2010, яка діяла на момент укладання договору врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року), встановлено, що після завершення позасудового врегулювання спору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, АТ «Райффайзен Банк» втратив право вимагати від відповідачів стягнення будь-яких інших грошових вимог, оскільки самостійно обрав такий спосіб захисту шляхом позасудового врегулювання та задоволення своїх вимог за рахунок реалізації іпотечного майна.

Таким чином, оскільки АТ «Райффайзен Банк» втратив право вимоги за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року внаслідок реалізації ним права на позасудове врегулювання грошових вимог шляхом продажу іпотечного майна, то укладений 18.12.2019 року між ним та ПАТ «Оксі Банк» договір відступлення права вимоги №114/2-28 є безпредметним правочином, рівно як і укладений 18.12.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» договір відступлення права вимоги №114/2-28-1 є також безпредметним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» скористався своїм правом та подало відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що 19 березня 2010 року на адресу банку надійшла заява від ОСОБА_1 про надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна, на підставі якої та за результатами її розгляду, отримавши згоду від банку, ОСОБА_1 здійснила продаж земельної ділянки та житлового будинку на користь ОСОБА_4 , що підтверджується договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.01.2011 року. В той же день кошти, що надійшли від реалізації заставного майна за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року в сумі 32 587, 50 дол. США були зараховані на часткове погашення кредиту.

Вважає доводи апеляційної скарги щодо припинення зобов`язання відповідачів у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки безпідставними, оскільки відповідно до ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» особливістю реалізації іпотекодержателем свого права на задоволення його вимог є способи їх реалізації, які передбачають, що майно має відчужуватись саме іпотекодержателем. Однак в даному випадку реалізацію майна здійснено відповідачкою особисто. Тому доводи скаржника про припинення правовідносин у зв`язку із реалізацією банком позасудового врегулювання не відповідають дійсності та не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи. Просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» адвокат Ушакевич М.П. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 07 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/4708/82/111251, згідно якого позивач зобов`язався надати Бронштейн ( ОСОБА_3 ) кредит у розмірі 70 000,00 доларів США (еквівалент в національній валюті 559 335,00 грн.), з кінцевим строком повернення кредиту 07 червня 2017 року, а остання прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку (Додаток № 1 до Кредитного договору) (а.с.7-9 т.1).

З метою забезпечення виконання Бронштейн ( ОСОБА_3 ) кредитних зобов`язань по вказаному договору, 07 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/4708/82/111251, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №014/4708/82/111251 від 07.06.2007. Згідно пункту 3.1 вказаного договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.13-14 т.1).

Пунктом 6.5. Кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором.

Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

На підставі зазначеного пункту кредитного договору позивачем відповідачам було направлено письмову вимогу вих. №68-02/841 та № 68-02/841 від 15 жовтня 2009 року про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором у строк до 14 листопада 2009 року, які були отримані відповідачами 04.11.2009, про що свідчать їх власноручні підписи на поштових повідомленнях (а.с.15-18 т.1).

Також в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 07.06.2007, за умовами якого, остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв. м. за цією ж адресою (а.с.126-127 т.2).

18 березня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна, у зв`язку з неможливістю сплачувати кредит (а.с.130 т.2).

22 січня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 р.

За умовами п.2.1 цього Договору сторони дійшли згоди про погашення боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом продажу Позичальником об`єкта нерухомості відповідно до умов цього Договору та сплати банку коштів, отриманих від такого продажу об`єкта нерухомості (ціна продажу об`єкта нерухомості), в рахунок виконання боргових зобов`язань. Згідно договору сукупна заборгованість позичальника перед банком по кредитному договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, яка станом на день укладення цього договору становить 440 500,00 грн., в тому числі по сплаті суми кредиту 283 400, 00 грн., по процентах 157 100, 00 грн. (п.1.1 Договору).

Сторони дійшли згоди, що ціна продажу об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу не може бути менше 260 700, 00 грн.

Також за умовами п.5.5 цього Договору у разі недостатності коштів, отриманих від продажу об`єкта нерухомості, для погашення боргових зобов`язань, позичальник зобов`язується здійснити погашення залишку заборгованості на умовах, визначених в кредитному договорі (а.с.78-86 т.3).

Листом від 27.01.2011 АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило приватного нотаріуса Сєтака В.Я. зняти заборону із заставного майна, яке належить ОСОБА_1 , та вилучити з реєстру іпотек відповідний запис для його реалізації (а.с.16 т.2).

28 січня 2011 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) були укладені договори купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв. м. за цією ж адресою (а.с.129-130 т.2).

Згідно заяви АТ «Райффайзен Банк» від 10.01.2022 року, яка була адресована суду, банк повідомив, що кошти, які надійшли від реалізації 28.01.2011 заставного майна за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07.06.2007 в сумі 32 587,50 дол. США були зараховані на часткове погашення кредиту (а.с.187 т.2).

18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а ПАТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до боржника та поручителя за Кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07.06.2007 і Договором поруки №014/4708/82/111251 від 07.06.2007.

Того ж дня, між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором та ОСОБА_2 за договором поруки.

Встановлено, що Бронштейн (ОСОБА_3 ) неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти банку своєчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка з урахуванням заяви про зміну предмета позову, становить 107 883,19 дол. США. Та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 35 726,52 дол. США, заборгованості за відсотками 12 271,64 дол. США, заборгованості за пенею за прострочення тіла кредиту 45 171,43 дол. США., заборгованості за пеню за прострочення відсотків по кредиту 14 713,60 дол. США.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 08 листопада 2021 року уклали шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_6 (а.с.135 т.3).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином відповідачами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя у солідарному порядку на користь позивача.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як визначено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст.553 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Під час розгляду справи було встановлено, що 07 червня 2007 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/4708/82/111251, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 70 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року, згідно якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Отримавши кредитні кошти у розмірі 70 000 дол. США, ОСОБА_1 почала порушувати умови кредитного договору та не виконувати взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим у останній виникла заборгованість в розмірі 107 883,19 дол. США.

18 березня 2010 року ОСОБА_1 скерувала на адресу банку заяву про надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна, на підставі якої, отримавши згоду від банку, відповідач здійснила продаж земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , про що між ними були укладені відповідні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.01.2011 року. Кошти, які надійшли в той же день від реалізації заставного майна за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року в сумі 32 587,50 дол. США були зараховані на часткове погашення кредиту.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, встановивши, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту, проте відповідач, неналежними чином здійснювала свої зобов`язання за кредитним договором, своєчасно кошти не повернула, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з боржника та поручителя в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, зазначивши відповідні мотиви.

Колегія апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставності заявлених вимог через позасудове врегулювання банком грошових вимог шляхом звернення стягнення предмету іпотеки, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Тобто, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» хоч і передбачають таку підставу для припинення зобов`язання як позасудове врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, однак також вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (застереження в іпотечному договорі) передбачає спосіб для звернення стягнення, однак такий спосіб не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, нормами статей 36-38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що особливістю реалізації іпотекодержателем свого права на задоволення його вимог є способи їх реалізації, які передбачають, що майно має відчужуватись саме іпотекодержателем. Однак в даному випадку реалізацію майна здійснено самою відповідачкою Бронштейн ( ОСОБА_3 ) особисто на користь ОСОБА_4 на підставі договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 22.01.2011. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.01.2011 та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28.01.2011 (а.с.128, 129 т.2), а також власноруч написаною заявою ОСОБА_3 до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна (а.с.130 т.2).

Таким чином доводи апелянта, що у даному випадку відбулось позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора і виключає подальше його звернення до боржника з будь-якими вимогами про стягнення заборгованості є помилковим.

Також колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги скаржника щодо посилання на безпредметність укладених 18.12.2019 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» договору відступлення права вимоги №114/2-28 та договору відступлення права вимоги №114/2-28-1 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», оскільки дані договори апелянтом не оспорювались, жодним судовим рішенням не скасовані, а тому є чинними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки останній скасував заочне рішення від 25 травня 2010 року без достатніх правових підстав.

Відповідно статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно статті 288 ЦПК України «заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом».

Відповідач ОСОБА_2 в своїй заяві від 18 листопада 2020 року про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення зазначила, що про існування заочного рішення дізналась 09 листопада 2020 року від державного виконавця в зв`язку із накладенням арешту, а копію заочного рішення не отримувала, а на поштовому повідомленні про вручення їй рішення 21 серпня 2010 року зазначено лише її прізвище. Однак твердження ОСОБА_2 про її необізнаність і неотримання заочного рішення жодними належними доказами не підтверджені, а також не наведені достатні підстави вважати, що причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення є поважними. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення їй 21 серпня 2010 року копії заочного рішення від 25 травня 2010 року (а.с.76 т.1).

Відповідно до частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення є:1) день вручення судового рішення під розписку;2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Богунським районним судом м. Житомира при винесенні ухвали про скасування заочного рішення порушено порядок, встановлений статтею 284 ЦПК України, оскільки не було розглянуто питання щодо поновлення строку на оскарження заочного рішення суду.

Однак вказані порушення норм процесуального права не призвели до ухвалення у справі незаконного рішення та відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги Бронштейн (Вільшанівської) висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Головуючий Судді