Справа № 449/1647/23 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/1094/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТзОВ «Фінансова компанія Інвест фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

13.12.2023 року ТзОВ «Діджи фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 08.06.2021 року у розмірі 36 350,00 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 08.06.2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подав заявку №0 на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті, та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю. Після отримання зазначеної заявки ТзОВ «ФК «Інвест Фінанс»» перерахувало відповідачу на його банківську картку кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн за транзакцією 74. Таким чином, кредитодавець виконав зобов`язання за кредитним договором від 08.06.2021 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість в розмірі 36 350,00 грн. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, згідно якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №0 від 08.06.2021 року. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс».

Вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що відповідачу через платіжну систему, яка відповідає стандартам та вимогам, які ставляться до таких систем, було перераховано кошти в сумі 10000 грн на банківську картку ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з додатку № 1 з інформаційного листа АТ «Пумб», наданого в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток від 01.10.2021 року № 095/02. Відтак, якщо факт перерахунку грошових коштів підтверджено належними доказами, а сума грошових коштів та час їх перерахунку на рахунок позичальника співпадають з даними електронного договору, цих обставин повинно бути достатньо для суду, щоб встановлити не лише сам факт перерахунку грошових коштів, а й факт укладення в електронній формі кредитного договору, який підлягає обов`язковому виконанню сторонами правочину.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цому, зі системного аналізу положень зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 08.06.2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подав заявку №0 на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 10000 грн.

На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів в розмір 10000 грн позивачем надано суду витяг з додатку №1 з інформаційного листа АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток від 01.10.2021 року №095/02.

З наданого позивачем витягу вбачається, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» здійснило ряд переказів з використанням платіжних карток, серед яких була трансакція 74, відповідно до якої на картковий рахунок НОМЕР_1 08 вересня 2021 року о 14:10:10 було перераховано 10000,00 гривень.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні з наданого позивачем витягу, ні з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, яке відношення даний переказ має до відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки відповідачу чи зазначення ним такого номера картки під час оформлення заявки, як і відсутня будь-яка прив`язка даного переказу саме до цього кредитного договору.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, в яких відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 10000,00 грн за договором № 29111 про відкриття кредитної лінії від 08 червня 2021 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що лист АТ «ПУМБ», згідно якого Банк в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» здійснив ряд переказів з використанням платіжних карток, серед яких була трансакція 74, відповідно до якої на картковий рахунок НОМЕР_1 08 вересня 2021 року о 14:10:10 було перераховано 10000,00 гривень, не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 та свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у розділі відомостей про позичальника в договорі про відкриття кредитної лінії № 29111 від 08 червня 2021 року зазначено прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адресу його проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта.

Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем ОСОБА_1 цього договору. Також, не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор додаткові угоди про зміну умов договору № 0 (а.с. 12-19).

Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке згідно договору факторингу № 556/ФК-від 22 05.09.2022 року набуло від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» право вимоги до відповідача за кредитним договором №0 від 08.06.2021 року», не надало доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, серія,номер паспорта та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів укладення 08 червня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 договору про відкриття кредитної лінії № 29111 та виконання ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, у зв`язку з чим позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 12 грудня 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу залишити Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра