ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5650/23

провадження № 22-ц/4809/479/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року у складі судді Павелко І. Л. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «СхідГЗК») та з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог просив стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 31 204 грн 65 коп та компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку за останні шість місяців в розмірі 83 593 грн 90 коп.

Позовна заява мотивована тим, що в період з 23 квітня 2008 року по 31 серпня 2022 року позивач працював на шатхі «Інгульська», яка входить до складу ДП «СхідГЗК», на посаді прохідника підземної дільниці гірничо-прохідницьких бурових робіт.

Наказом № 210о/с від 31.08.2022 ОСОБА_1 був звільнений за угодою сторін в порядку п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

В порушення норм трудового законодавства відповідач не повідомив позивача письмово в день звільнення про нараховані суми, належні йому при звільненні та не здійснив виплату належених йому коштів, а лише 03.07.2023 ОСОБА_1 стало відмомо, що заборгованість по заробітній платі складає 31 204 грн 65 коп.

Вказаними діями ДП «СхідГЗК» порушило ч. 1 ст. 116 КЗпП України, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «СхідГЗК» про стягнення заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну в розмірі 31 204,65 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82 312,86 грн.

Стягнуто з ДП «СхідГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 2 147,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що законодавець вніс чітку визначеність щодо того, яка компенсація буде відповідати принципам розумності, справедливості, пропорційності та співмірності, адже вона чітко обмежена у часі.

Заборгованість по заробітній платі виникла з травня 2022 року і на даний час триває вже більше 17 місяців, проте, позивач вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за останні шість місяців, як то передбачає КЗпП України.

Відтак, з огляду на заявлену до стягнення суму середнього заробітку, суд першої інстанції вважав її справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам справи.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ДП «СхідГЗК» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим, винесене з порушенням як матеріального так і процесуального права та при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не врахував, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за подання до суду відповідних позовних вимог позивач повинен був сплатити судовий збір в порядку, встановленому законом.

Розрахунок компенсації середнього заробітку за ча затримки розрахунку при звільненні, який відображений в рішенні суду, не відповідає дійсності, оскільки в судовому рішенні відображається розрахунок середньої заробітної плати в розмірі 643,07 грн, але відповідно до довідки від 29 червня 2023 року № 79 середньоденний розрахунок ОСОБА_1 складав 643,03 грн.

При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції не врахував, що його розмір більше ніж у два рази перевищує заборгованість по заробітній платі і не відповідає вимогам справедливості та пропорційності.

Відповідач вважає, що з метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства, в суду першої інстанції були всі підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 82 312 грн 86 коп до 13 794 грн 46 коп.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 114 798 грн 55 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 23 квітня 2008 року по 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 працював на шахті «Інгульська», яка входить до складу ДП «СхідГЗК» Міністерства енергетики України на посаді прохідника підземної дільниці гірничо-прохідницьких бурових робіт.

Наказом № 210о/с від 31.08.2022 позивач був звільнений з роботи за угодою сторін, в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказаним наказом також була передбачена виплата грошової компенсації за 7 календарних дня невикористаної щорічної відпустки та виплата вихідної допомоги.

Відповідно до довідки № 80 від 29.06.2023 заборгованість по заробітній платі складає 31 204,65 грн, яка складається із нарахованої але не виплаченої заробітної плати за травень-серпень місяці 2022 року та компенсації за невикористані дні основної відпустки.

Відповідно до довідки № 79 від 29.06.2023 середньомісячна заробітна плата позивача складає 13 825,15 грн, а середньоденна 643,03 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати включено: основну заробітну плату винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткову заробітну плату - винагороду за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Крім того, Верховний Суд у постанові 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц (провадження № 61-15667св21) зазначав, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 23 квітня 2008 року по 31 серпня 2022 року працював на шахті «Інгульська», яка входить до складу ДП «СхідГЗК» Міністерства енергетики України на посаді прохідника підземної дільниці гірничо-прохідницьких бурових робіт (а. с. 5-8).

Відповідно до копії наказу в. о. директора шахти ДП «СхідГЗК» № 210о/с від 31.08.2022 позивач з 31 серпня 2022 року був звільнений з роботи за угодою сторін, в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказаним наказом також було передбачно проведення з позивачем розрахунку згідно ст. 116 КЗпП України з нарахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 7 календарних днів (а. с. 9).

За змістом копії довідки Інгульської шахти ДП «СхідГЗК» № 80 від 29.06.2023 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складає 31 204,65 грн (а. с. 10).

З наведеного вбачається, що у цій справі відповідач порушив строк виплати заробітної плати позивачеві.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі.

Крім того, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проте, суд не може погодитися із визначеним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що 31 204 грн 65 коп заробітної плати, належної позивачу, не було виплачено йому у день звільнення.

За змістом п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку визначається відповідно до Порядку, шляхом множення суми середньоденної заробітної плати працівника на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Зідно копії довідки Інгульської шахти ДП «СхідГЗК» № 79 від 29.06.2023 середньомісячна заробітна плата позивача складає 13 825,15 грн, а середньоденна 643,03 грн (а. с. 11), що також не заперечувалось сторонами.

Суд вважає, обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що в судовому рішенні відображається розрахунок середньоденної заробітної плати в розмірі 643,07 грн, що не віподвідає дійсності, адже відповідно до довідки від 29 червня 2023 року № 79, яка міститься в матеріалах справи, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складав 643,03 грн.

Врахувуючи викладене, середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців, має обраховуватись таким чином: 643,03 середньоденна заробітна плата х 130 (число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком з 31 серпня 2022 року по 28 лютого 2023 року) = 83 593 грн 90 коп.

Разом з тим, вказана сума компенсації позивачу середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (83 593 грн 90 коп) є майже в три рази більша ніж сума заборгованості по заробітній платі (31 204 грн 65 коп).

Суд, з урахуванням вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10 000, грн, що є співмірним розміру заявлених позивачем вимог.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але є співмірною розміру заборгованості.

Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20 (провадження № 61-6476св22), від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21 (провадження № 61-6807св22) та від 15 березня 2023 року у справі № 201/8085/21 (провадження № 61-11636св22).

При цьому, суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що у зв`язку з внесенням змін до ст. 117 КЗпП України, що стосуються періоду, за який може бути стягнутий сердній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець вніс чітку визначеність щодо того, яка компенсація буде відповідати принципам розумності, справедливості, пропорційності та співмірності, адже вона чітко обмежена у часі.

Суд, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, незалежно від того, яка редакція вказаної норми підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 січня 2023 року справа № 757/37241/20-ц (провадження № 61-15667св21).

З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про непропорційність розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром заробітної плати.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який винник між сторонами, не врахував наведених вище обставин та висновків Верховного Суду, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами зміни рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ДП «Схід ГЗК» підлягає частковому задоволенню, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 , шляхом його зменшення з 82 312 грн 86 коп до 10 000 грн.

В іншій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2 102,00 грн з 1 січня 2020 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18, від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, сформульовано висновок, що пільга щодо сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 був звільнений за подання суду позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, проте, не був звільнений за подання до суду позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що за подання до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач повинен був сплатити судовий збір в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В порядку розподілу судових витрат з ДП «СхідГЗК» в дохід держави підлягає стягненню 1 073 грн 60 коп судового збору за подання позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, від сплати якого позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а також пропорційно до задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 11,96 % (10 000*100/83 593,9) від ціни позову, 128 грн 40 коп судового збору, а всього 1 202 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 при зверненні до суду не було сплачено судовий збір за подання до суду позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, від сплати якого позивач не був звільнений, пропорційного до відмовлених вимог, що становить 88,04 % (100-11,96) від ціни позову, з позивача в дохід держави підлягає стягненню 945 грн 20 коп (1 073,6*88,04 %).

За подання апеляційної скарги в порядку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_1 на користь ДП «СхідГЗК» підлягає стягненню 1 417,80 (1 073,6*150%*88,04%) грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року в частині частково задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» () в дохід держави 1 202 (одна тисяча двісті два) грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 945 (дев`ятсот сорок п`ять) грн 20 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» () 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) грн 80 коп судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повновити дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко