Справа № 464/3117/24
пр.№ 2/464/1159/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 565,89 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000,00 грн., процентна ставка фіксована, у розмірі 30% річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження грошові кошти. Станом на 20.12.2021 розмір заборгованості за кредитним договором становить 47 565,89 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором від 13.06.2017. Таким чином, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню.

14.06.2024 відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає те, що під час укладання угоди їй не було надано паспорту споживчого кредиту, з таким не ознайомлена та такого не підписувала, не отримувала від банку Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, Довідкою про умови кредитування могло б свідчити про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Вважає, що сам факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг та Довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Зазначає, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується наданий ним розрахунок заборгованості. Крім того, просить застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо платежів, які необхідно було сплатити відповідачем до 13.06.2023, тобто до тих , що входять до строку кредитування, та знаходяться в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

28.06.2024 директор ТОВ «Еліт Фінанс» подав до суду відповідь на відзив, в якому звертає увагу на те, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, так як є таким документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість відповідача та зазначає, що позивачем не пропущено строку позовної давності, оскільки відповідно до чинного законодавства в період дії воєнного стану процесуальні строки продовжуються на строк його дії. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз ст. ст. 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

13.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) ОСОБА_1 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Згідно з п. 3 Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідачу встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн, процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлено у розмірі 26% річних. Тип процентної ставки фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

В пункті 8 Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії зазначається, що підписанням цієї Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач беззаперечно ознайомлена у письмовій формі з умовами надання Кредиту, в тому числі вартістю Кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість Кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які роз`яснені відповідачу, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими відповідач згідна, що відповідач ознайомлена з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення продукту «Максимум-готівка», які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та такі відповідачу роз`яснені, зрозумілі та з якими відповідач цілком згодна.

Відповідач із змістом та умовами Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ознайомилась, що підтверджується її підписом на вищевказаному документі.

Крім того, відповідачем підписано Довідку про Умови кредитування з використанням карти «Максимум-готівки», яка містить основні умови кредитування.

АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти, в порядку та на умовах, визначених укладеним договором, що підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 13.06.2017 до 05.02.2024, з якої також вбачається факт користування відповідачем карткою, зокрема погашення нею кредитних коштів, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.

20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого, а також з урахуванням акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021, платіжного доручення №34291 від 20.12.2021, додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №630652216 від 13.06.2017.

Розрахунком заборгованості за кредитом, який міститься в матеріалах справи, стверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 630652216 станом на 20.12.2021 становить 47 565, 89 грн., з яких: 41 854,94 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 925,38 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 785,57 грн. овердрафт (несанкціонована заборгованість).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).

З огляду на вищевикладене та те, що відповідач допустила порушення умов укладених договорів, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» має право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №630652216 від 13.06.2017.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» строк дії картки становить 3 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору.

Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу нараховано заборгованість за період з 13.06.2017 до 20.12.2021, тобто поза межами строку дії картки. При цьому, доказів перевипуску картки відповідачу суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги згідно з розрахунком заборгованості станом на 13.06.2020 в сумі 22 651,12 грн., а в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідачем не надано власного розрахунку на спростування суми заборгованості, хоча за змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищевикладеними обставинами, встановленими в ході судового розгляду. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором. Крім того відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, зазначений позивачем, а також не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №630652216 від 13.06.2017 у розмірі 22 651,12 грн., відтак позовні вимоги задовольнити частково.

При вирішенні клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності у даному спорі, суд виходить з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 2 ст. 258 ЦК України унормовано, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

30 березня 2020 року прийнято Закон України № 540-IX, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 дійшов висновку, що пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, навіть коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Між тим, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні на усій її території введено воєнний стан Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24 лютого 2022 року, який неоднократно продовжувався та діє по сьогодні.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що становить 7100,00 грн.

На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: копію договору №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Макєєвим В.М., акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024, платіжну інструкцію від 07.03.2024.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, а також висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1 500,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 441,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-78 , 80, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 651 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 12 (дванадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а також судовий збір у розмірі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 90 (дев`яносто) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча Сабара Л.В.