Справа № 450/410/24 Провадження № 2/450/875/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернулась в суд через систему «Електронний Суд» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» 11 жовтня 2016 року, у розмірі 47092 грн 71 коп., яка складається з 31125 грн 58 коп. заборгованості по тілу кредиту, 15967 грн. 13 коп. заборгованості по відсоткам, кредитним договором № 301, укладеним між ОСОБА_1 і АТ «ПУМБ» 04 вересня 2019 року, у розмірі 51929 грн. 36 коп., яка складається з 30161 грн. 05 коп. заборгованості по тілу кредиту, 9 грн. 51 коп. заборгованості по відсоткам, 21758 грн. 80 коп. заборгованості за комісією.

Мотивувала позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» і уклав 11 жовтня 2016 року та 04 вересня 2019 року кредитні договори № 01, № 301. Вказала, що відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Позивачем направлялись досудові вимоги відповідачу з метою погашення останнім заборгованісті, однак такі ним проігноровані, а грошові кошти не повернуті. Відтак, в даному випадку існує порушення прав позивача, яке полягає у неналежному виконанні відповідачем своїх зобов`язань. Мотивувала пропущення строку звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 01 від 11 жовтня 2016 року дією на території України карантину, а також військового стану. З огляду на вказане просила позовні вимоги задовольнити, а судові витрати стягнути з відповідача.

12 березня 2024 року судом отримано відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України у Львівській області про реєстрацію місця проживання відповідача.

Ухвалою від 13 березня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Зі змісту ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ «ПУМБ», з ціллю отримання банківських послуг та підписав заяву № 01 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 11 жовтня 2016 року.

При цьому, з вказаної вище заяви не видається за можливе встановити істотні умови договору, в тому числі відсоткову ставку за користування кредитними коштами, оскільки дані, які містяться в такій є нечитабельними.

На підтвердження позовних вимог представником позивача долучено витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування, в якому містяться істотні умови договору, зокрема відсоткова ставка, а також графік платежів, однак даний витяг не містить підпису відповідача, що не дає підстави вважати про належне ознайомлення ОСОБА_1 з істотними умовами кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у виді відсотків за користування кредитом, оскільки відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті позивачу у заяві від 11 жовтня 2016 року.

На переконання суду Умови та правил надання банківських послуг, не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження ознайомлення відповідача з істотними умовами кредитного договору, оскільки такі не підписані відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення 15967 грн. 13 коп. заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 01 від 11 жовтня 2016 року задоволенню не підлягають.

З довідки про збільшення кредитного ліміту за кредитним договором № 01 від 11 жовтня 2016 року вбачається, що 15 серпня 2019 року відповідачу збільшено кредитний ліміт до 29800 грн.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 01 від 11 жовтня 2016 року стверджується, що станом на 01 грудня 2023 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 31125 грн. 58 коп.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту № 01 від 11 жовтня 2016 року у розмірі 31125 грн 58 коп. підлягають задоволенню.

За ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на те, що відповідачем не подано відповідної заяви, строки позовної давності застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ «ПУМБ» з ціллю отримання банківських послуг та підписав заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 04 вересня 2019 року, а також паспорт споживчого кредиту.

Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 04 вересня 2019 року, відповідачу надається кредит на споживчі цілі в сумі 40000 грн. строком на 36 місяців, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, розміром процентної ставки 0,01 % річних.

З платіжної інструкції № TR.37382981.40935.8810 від 04 вересня 2019 року вбачається, що позивачем надано відповідачу грошові кошти у розмірі 40000 грн.

Згідно банківських виписок по рахунку за укладеним договором суд встановив, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними коштами.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 301 від 04 вересня 2019 року стверджується, що станом на 01 грудня 2023 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 51929 грн 36 коп., яка складається з 30161 грн 05 коп. заборгованості по тілу кредиту, 9 грн 51 коп. заборгованості по відсоткам, 21758 грн. 80 коп. заборгованості за комісією.

У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань, 01 грудня 2023 року АТ «ПУМБ» направлено на адресу відповідача письмову вимогу щодо необхідності погашення заборгованості в розмірі 99022 грн. 07 коп. за двома кредитними договорами.

Оскільки відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Однак, позивачем в розмір заборгованості за кредитним договором № 301 від 04 вересня 2019 року, заявленої у позові, крім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, включена заборгованість за комісією в сумі 21758 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 5.7.3 частини 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 червня 2019 року), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюєтся за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії).

Абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

За положенням п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених у такому, є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають до задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 301 від 04 вересня 2019 року, яка складається з 30161 грн 05 коп. заборгованості по тілу кредиту, 9 грн 51 коп. заборгованості по відсоткам, та водночас не підлягає до задоволення вимога в частині, що стосується стягнення заборгованості за комісією у розмірі 21758 грн. 80 коп.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 215, 267, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 8, 11, 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість по тілу кредиту № 01 від 11 жовтня 2016 року у розмірі 31125 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість по тілу кредиту № 301 від 04 вересня 2019 року у розмірі 30170 грн. 56 коп., яка складається з 30161 грн. 05 коп. заборгованості по тілу кредиту, 9 грн. 51 коп. заборгованості по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.