Справа №571/1522/24
Провадження № 2/571/286/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі:

судді Верзун О.П.,

за участі секретаря судового засідання Шупрудько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 25.10.2023р. укладено Кредитний договір (оферти) № 25.10.2023-100003806. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 9 000,00 грн.,що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 25.10.2023, строком на 28 днів.

Відповідно до договору від 25.10.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 9 000,00 грн. строком на 28 днів, ОСОБА_1 25.10.2023 отримано кредитні кошти у розмірі 9 000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 21.11.2023 р., утворилась заборгованість у розмірі 13 752,01 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000,00 грн., по процентам в розмірі 3 402,0001 грн. та комісія в розмірі 1 350,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

З урахуванням викладеного, ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Судове засідання 04.10.2024 відкладено за клопотанням позивача у зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів, які фактично суду не надавалися. Судом не береться до уваги клопотання про відкладення розгляду справи від 12.12.2024 на іншу дату у зв`язку з наміром відповідача погасити заборгованість, оскільки таке клопотання є безпідставним та надуманим; окрім того, суд звертає увагу на ту обставивну, що за клопотанням позивача розгляд справи відкладався двічі.

Відповідач у судовому засіданні просив відкласти справу, щоб мати можливість скористатися правом на правничу допомогу або сплатити борг. Проте, в подальшому, у судові засідання не з`являвся та про причини неявки суд не повідомляв, відомості про сплату боргу не надав.

З огляду на викладене, суд розгляну справу за наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 25.10.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 25.10.2023 року, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено кредитний договір № 25.10.2023-100003806.

Сума кредиту 9000 грн. Строк на який надається кредит 28 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 21.11.2023 року (п.п. 2, 3,4 Заявки).

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 9000 грн підтверджено квитанцією сервісу LiqPay, платіж від 25.10.2023 року на платіжну карту, призначення платежу: видача за договором № 25.10.2023-100003806.

Зазначені реквізити банківської карти у квитанції LiqPay співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними останнім у договорі (заявці).

Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 25.10.2023-100003806, заборгованість відповідача складається із основного боргу 9000,00 грн, процентів за період з 25.10.2023 по 21.11.2023 3402,01 грн., комісії 1350,00 грн., а всього 13752,01 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У підписаному відповідачем кредитному договорі № 25.10.2023-100003806 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Водночас згідно з вимогами ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача. Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не оспорив, хоча мав таку можливість.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 25.10.2023-100003806 від 25.10.2023 у розмірі 13752 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: