Провадження № 2/686/1242/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину майна,,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2023 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Красовська Наталія Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу в період з 16.10.1983 року по 27.02.2012 року, визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину вказаного майна.

В обґрунтування позову зазначила, що з 16.10.1983 року проживала із ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а шлюб між ними було зареєстровано лише 27.02.2012 року. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , з тих підстав, що шлюб було зареєстровано 27.02.2012 року, тоді як право власності на житловий будинок за померлим зареєстровано ще 25.06.1987 року. У зв`язку із наведеним позивач змушена звернутись до суду із даним позовом з метою захисту своїх прав шляхом встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з померлим, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на частину спірного майна.

04.09.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

08.09.2023 року представником позивача подано заяву про виклик свідків та клопотання про витребування доказів та доручення доказів, які судом задоволені.

10.10.2023 року на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи, яка долучена до справи.

24.10.2023 року від представника відповідачів надійшло клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено.

24.10.2023 року справу призначено до слухання по суті.

06.12.2023 року представником відповідачів надано письмові пояснення по справі, проти заявлених вимог заперечує. Вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 року законом не передбачено. Спірний житловий будинок відповідно до свідоцтва про право власності належав померлому з 21.06.1987 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем (27.02.2012). Вважає що заява є немотивованою та просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач вказала, що проживала з чоловіком з 1980 року у тітки чоловіка, а через рік вони розпочали будівництво спірного будинку, постійно разом проживали, вели спільне господарство та у 2012 році уклали офіційний шлюб. Просить задоволити позов.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила з підстав їх необґрунтованості, вказала що до 01.01.2004 року не існувало такого юридичного поняття як проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, більше того, в судовому засіданні не було підтверджено належними та допустимими доказами спільне будівництво будинку ОСОБА_7 і ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань до суду не направляла.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , показали суду, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживали разом як подружжя з 1980 року, вели спільне господарство та разом, за спільні кошти та спільними зусиллями будували у с. Грузевиця будинок, в якому і постійно проживали.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд становив наступні обставини та правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_13 з 16.10.1983 року проживала із ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та разом побудували житловий будинок АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема довідками сільської ради, спільними фото, а також показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні.

25.06.1987 року за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було зареєстровано 27.02.2012 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, яка долучена до матеріалів справи.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копія свідоцтва додається.

Після його смерті відкрилась спадщина, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , з тих підстав, що шлюб було зареєстровано 27.02.2012 року, тоді як право власності на житловий будинок за померлим зареєстровано ще 25.06.1987 року. Копія листа нотаріуса долучена до матеріалів справи.

Однією із вимог позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю зі ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу в період з 16.10.1983 року по 27.02.2012 року.

Суд вважає слушними заперечення представника відповідача в тій частині, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки може бути встановлено судом лише з 01.01.2004 року, після набрання чинності Сімейним Кодексом України, оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та дружини, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Однак, обставини щодо перебування у фактичних шлюбних відносинах, суд розглядає лише як наявність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги про визнання права власності на частку майна.

Так, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_7 проживали з 1983 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Спільно побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_7 25.06.1987 року. Офіційно шлюб сторони зареєстрували лише 27.02.2012 року, проте після відкриття спадщини, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на житловий будинок.

Метою заявленого позивачкою позову у даній справі є поділ спільного сумісного майна, набутого за час її спільного проживання з відповідачем як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 76, № у ЄДРСР 89819917) та від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19 (пункт 78, № у ЄДРСР 90359317).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на час виникнення спірних відносин, зокрема ст. 112, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин не породжувало юридичних наслідків для чоловіка та дружини, які проживали разом без реєстрації шлюбу, однак, при вирішенні даної справи суд також керується принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Так, цивільним кодексом України категорії справедливість, добросовісність і розумність віднесено до засад цивільного законодавства, які лежать в основі норм, спрямованих на забезпечення прав та інтересів усіх суб`єктів цивільних правовідносин. Зазначені категорії є одними із головних критеріїв, за якими проводиться оцінка дій (або бездіяльності) учасників правовідносин.

Справедливість, добросовісність та розумність, будучи трьома складовими одного принципу, взаємодоповнюють одна одну, їх поєднання найбільш повно розкриває суть даного принципу. Вони є оціночними і визначаються позитивним правом, у зв`язку з чим їх розуміння, застосування повинні грунтуватися не виключно на юридичних приписах, а з урахуванням суспільних уявлень (моральних, релігійних) про те, що є справедливим добросовісним та розумним.

Суд також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

«…Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.»

Висновки викладені у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 , слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проживали з 1983 року, вели спільне господарство та мали спільний побут, між ними склались відносини, що притаманні сім`ї, за період спільного проживання побудували будинок, в якому проживали близько 40 років, із чого суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні.

Решта позовних вимог підлягає залишенню без задоволення, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту її прав щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спорі щодо визнання права власності на частку у майні.

Із врахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що таке рішення буде законним та справедливим, відповідатиме інтересам сторін у справі, не порушуючи прав та інтересів когось із них.

Керуючись ст. ст. 78, 81, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.05.2024 року.

Суддя:

Позивач: ОСОБА_1 .

АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 . АДРЕСА_2 ,

тел. НОМЕР_2 9985497.

ОСОБА_5 .

АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу

Красовська Наталія Вікторівна. м. Хмельницький, вул. Львівське

шосе 43.