Справа № 646/8371/17
№ провадження 2/646/31/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2024 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Зайцевої О.О.
В С Т А Н О В И В :
01.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідченого 01.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 695 - недійсним.
Позовна заява обґрунтована тим, що на час посвідчення заповіту його дружина ОСОБА_3 проходила лікування у зв`язку новоутворенням головного мозку, мала дезорієнтованість у просторі, часі та особистості, була суттєво обмежена у фізичній активності внаслідок захворювання, у зв`язку з чим не могла усвідомлювати зміст та значення своїх дій та керувати ними.
До 02.02.2023 справа перебувала в провадженні суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова Єжова В.А., Шелест І.М. та Демченко С.В.
На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова № 20-13/22 від 02.02.2023 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи та вона надійшла в провадження судді Демченко І.М.
Ухвалою від 06.02.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 05.10.2023 призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу із залучення фахівців із галузі психіатрії, провадження у справі зупинено.
24.10.2024 за вих № 08-11/218/23 від 17.10.2024 з КЗОЗ «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» до суду надійшла справа з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-218/2023пп, яка почата 09.12.2023 та закінчена 12.08.2024.
Ухвалою суду від 24.10.2024 провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 15.11.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснивши, що на початку 2015 року його дружині було діагностовано кліаблостому правої півкулі головного мозку, у зв`язку з чим вона була прооперована та проходила променеву і хімічну терапію, перебувала під постійним наглядом лікарів та приймала сильнодіючі лікарські препарати. Стан здоров`я дружини залишався незадовільним, вона скаржилась на сильний головний біль, запаморочення, у неї спостерігались галюцинації, у зв`язку з чим вона постійно була під стороннім наглядом, він майже не залишав її наодинці. Крім того, вказує, що у дружини були порушення психічної діяльності та станом на квітень 2016 року, коли був посвідчений заповіт, вона не могла усвідомлювати реальний зміст свої дій, керувати ними та передбачати наслідки своїх дій. Крім того, на той час вона вже не мала за станом здоров`я фізичної можливості самостійно пересуватися містом, щоб відвідати нотаріуса.
Представник позивача позовні вимоги підтримала.
Позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідачки судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Крім того, суд враховує, що відповідач є обізнаною про перебування тривалий час у провадженні суду цієї справи, про що свідчить подання нею апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі у 2018 році, подання заяв її представником про ознайомлення з матеріалами справи, проведення судових засідань у їх відсутність, обізнаність про наявність клопотання про призначення експертизи, які подавалися за період перебування справи в провадженні судді Єжова В.А., отримання 28.01.2021 копії ухвали про призначення судової психіатричної експертизи.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи.
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, заслухувавши доводи позивача та його представника, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 жовтня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.41 т.1).
Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6,7 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла (а.с. 10 т.1).
Спадщину після смерті ОСОБА_3 за заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїної І.М. прийняла її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 42 т.1).
01 квітня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 695, яким все належне їй майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалося, на взагалі все, що буде їй належати на день смерті, та на що за законом вона матиме право, вона заповідала своїм дітям таким чином: 1/2 частку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 1/4 частку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 1/4 частку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
З медичної документації, а саме медичної карти на ім`я ОСОБА_3 та копій стаціонарних карт клінічної лікарні «Феофанія» вбачається, що у березні 2016 року у ОСОБА_3 було діагностовано пухлину головного мозку з апоплектиформним типом перебігу, виразний компресійно-дислокаційний синдром. Враховуючи вплив пухлини на мозкову речовину пацієнта потребує хірургічного втручання, спрямованого на проведення транкраніального видалення пухлини. Після видалення новоутворення пацієнтка потребує променевого лікування та проходження хіміотерапії, враховуючи гістологічний діагноз.
Позивач звернувся з цим позовом, вважає недійсним заповіт ОСОБА_3 від 01.04.2016 і таким, що вчинений під дією тяжких для неї обставин, особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
Отже, предметом судового розгляду справи є визнання недійсним заповіту, тобто правові відносини у цій справі регулюються главою 16 «Правочини» та главою 85 «Спадкування за заповітом» Цивільного кодексу України.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 ЦК України).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності договору, визначені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи (стаття 1233 ЦК України).
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (стаття 1234 ЦК України).
Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений.
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
За змістом статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків) повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (стаття 202, частина 2 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 вказаної статті визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 та 2 статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Згідно з частиною 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.
Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.
Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (глава 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (глава 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту:
1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;
2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю;
3) заповіт складається особисто заповідачем;
4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у статтях 1251, 1252 ЦК України.
Відповідно до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною 1 статті 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
З копії заповіту встановлено, що його складено в приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїної І.М. за адресою: АДРЕСА_1 , о 12 год 40 хв. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. Особу її встановлено, дієздатність перевірено.
Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-218/2023пп, складеним КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_3 станом на 01.04.2016, тобто день складення та посвідчення заповіту, мала важке онкологічне захворювання з тенденцією до швидкого прогресування, перебувала в ранньому після операційному періоді, та відповідно, мала певні обмеженні конгнітивних (розумових) функцій.
Виявлене онкологічне захворювання з агресивним прогресуючим перебігом у ОСОБА_3 мало негативний вплив на її розумові здібності і станом на 01.04.2016. Будь-яке оперативне втручання, а особливо на головному мозку є травматичним, тягне за собою на тлі патоморфологічних змін, зумовлених зростанням пухлини, гемодинамічні розлади. Тому в післяопераційному періоді (до 3 місяців) рекомендуються обмеження інтенсивного фізичного та психічного навантаження задля запобігання судомних нападів.
ОСОБА_3 була не здатна орієнтуватися у просторі, часі та особистості, адекватно розуміти і оцінювати зміст документу, усвідомлювати зміст та наслідки своїх дій, керувати ними станом на 01.04.2016, внаслідок важкого загального стану здоров`я з порушенням свідомості (оглушенням), обумовленого агресивним прогресуючим характером пухлинного процесу головного мозку та особливостями перебігу важкого онкологічного захворювання, після проведеного 18.03.2016 хірургічного втручання з приводу внутрішньомозкової пухлини правої тім`яної частини головного мозку з апоплектиформним типом перебігу, виразним компресійно-дислокаційним синдром, яке викликало важкий загальний стан здоров`я з порушенням свідомості (оглушенням), як в доопераційному так і в ранньому після операційному періоді. На загальний стан хворої та стан її свідомості впливали характер та особливості перебігу онкологічного захворювання, а не призначені лікарські препарати.
Період часу від 22.03.2013 по 27.03.2016 співпадає з раннім післяопераційним періодом, в який ОСОБА_3 не могла при наявному у неї захворюванні (гемодинамічні порушення, лівобічний виражений геміпарез) самостійно пересуватися містом, вільно виконувати фізичні руху: ходити без сторонньої допомоги, відчиняти двері, чітко бачити шлях та перешкоди, долати їх, обирати напрям руху, підніматися та спускатися сходами, та інше.
Досліджені судом докази, дозволяють зробити висновок про те, що при складанні оспорюваного заповіту 01 квітня 2016 року, ОСОБА_3 , яка на вказану дату мала тяжке захворювання, була не здатна орієнтуватися у просторі, часі та особистості, адекватно розуміти і оцінювати зміст документу, усвідомлювати зміст та наслідки своїх дій, керувати ними, що є достатнім для визнання складеного заповіту недійсним внаслідок відсутності вільного волевиявлення заповідача та не відповідності внутрішній волі.
Керуючись ст. ст. 12, 79-80, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 215, 225, 1251, 1252, 1257 ЦК України, суд
У Х В А Л И В :
Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 01 квітня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 695, яким все належне їй майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалося, на взагалі все, що буде їй належати на день смерті, та на що за законом вона матиме право, вона заповідала своїм дітям таким чином: 1/2 частку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 1/4 частку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 1/4 частку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - визнати недійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий : І.М.Демченко