справа №932/2180/24
провадження №2/932/1087/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Управління служби безпеки України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

12.03.2024 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 95 094 грн. компенсації моральної шкоди.

Також позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 18.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.04.2024.

За клопотанням представника відповідача судове засідання 10.04.2024 було відкладено на 02.05.2024.

Узагальнені доводи учасників справи.

Мотивування позову зводиться до того, що ОСОБА_3 перебував під слідством з 11.01.2000 до 22.01.2001, коли кримінальна справа щодо нього була закрита. Позивач просить стягнути в його користь моральну шкоду в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що із моменту закриття кримінальної справи до звернення до суду минуло 23 роки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до фабули позовної заяви. Вказав, що до вимог про стягнення моральної шкоди позовна давність не застосовується.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог, вказував, що відповідачем у даній справі має бути також прокуратура, що кримінальна справа щодо позивача закрита лише частково. Також наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Окрім того представник відповідача вказав про неможливість надати до суду докази по справі, оскільки матеріали кримінальної справи були вивезені.

Також представник відповідача просив залучити до участі у справі прокуратуру в якості третьої особи. У задоволенні такого клопотанні було відмовлено у зв`язку із тим, що його заявлено після початку першого судового засідання.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

11.01.2000 була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_3 по факту розкрадання державної власності за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.84, ч.2 ст.172 КК України 1963 року.

В межах вказаної справи ОСОБА_3 утримувався у місцях позбавлення волі з 11.01.2022 до 06.07.2000.

22.02.2001 кримінальна справа про вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.84 КК України була закрита у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Кримінальна провадження порушувалося та закривалося слідчим УСБУ в Дніпропетровській області.

Вказані обставини підтверджуються довідкою від 06.07.2000, відповіддю Прокуратури дніпропетровської області від 07.06.2000, постановою про закриття кримінальної справи від 22.02.2001.

Норми права застосовані судом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон 266/94-ВР) у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За приписами ст.13 Закону 266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень .

Згідно п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦК України (Види особистих немайнових прав»), відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування державою шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі№ 910/23967/16).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував під слідством у зв`язку із кримінальним переслідуванням за ч.2 ст.84 КК України (1963 року) з 11.01.2000 до 22.02.2001.

При цьому кримінальну справу за вказаною статтею закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Заперечення відповідача про те, що кримінальна справа була порушена за двома статтями КК України вважаю такими, що не впливають на вирішення справи.

Зокрема такі доводи не виключають факту безпідставного кримінального переслідування позивача за ч.2 ст.84 КК України, а позивачем заявлено вимогу про стягнення мінімального, гарантованого законом, розміру моральної шкоди.

Щодо доводів представника відповідача про неможливість надати матеріали кримінального провадження, то по-перше представником не заявлялося клопотань про відкладення судового засідання із цього приводу чи клопотань про витребування доказів, а по-друге позивачем надано достатньо доказів для правильного вирішення спору.

Також суд вважає, що позивачем вірно визначено відповідача у справі, адже кримінальна справа порушувалася та закривалася слідчими УСБУ у Дніпропетровській області.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що на час ухвалення даного рішення розмір мінімальної заробітної плати становить 8 000 грн. Разом із тим, враховуючи таку основну засаду цивільного судочинства як диспозитивність, суд обмежується заявленою позивачем сумою стягнення (який виходив із суми мінімальної заробітної плати в 7 100 грн).

Заяву про застосування строку позовної давності суд відхиляє, оскільки на вимоги що випливають із порушення особистих немайнових прав позовна давність не поширюється.

З огляду на наведене позов підлягає до задоволення повністю.

Судовий збір в даній категорії справ не справляється на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу позивачем не надано.

Інших судових витрат сторонами не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 95 094 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03.05.2024.

Суддя: В.І. Цитульський