Справа № 127/254/24
Провадження № 22-ц/801/2159/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 рокуСправа № 127/254/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Оніщука В. В., Сала Т. Б.

Секретар: Кобенда Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року про відмову у винесенні додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу з ОСОБА_1

Судове рішення ухвали суддя Бойко В. М.

Судове рішення постановлено об 11:15 год у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складений 02 вересня 2024 року,

Встановив:

У серпні 2024 року боржник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, з наступних підстав.

25 червня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області задовольнив її заяву про скасування судового наказу щодо стягнення з неї боргу. Під час розгляду справи суд не вирішив питання про судові витрати, які вона понесла при розгляді справи про скасування судового наказу. Загальний розмір судових витрат, понесених нею становить 5161,40 грн., у тому числі: 161,40 грн. сплачений судовий збір; 2000,00 грн. оплачена правова допомога; 3000,00 грн. професійна правнича допомога, яка підлягає оплаті. На підтвердження зазанченої суми надала письмові докази.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу після скасування судового наказу № 127/254/24, відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду і ухвалити нове додаткове рішення, яким задовольнити заяву про розподіл судових витрат і стягнути із заявника на користь боржника судові витрати в розмірі 5161,40 грн.

Зазначила що додаткове рішення суду вважає незаконним внаслідок його невідповідності нормам матеріального та процесуального права та неправильного дослідження і оцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано, що незаконна видача судового наказу, серед іншого, призвела до необхідності понесення боржником суттєвих судових витрат. Суд не звернув увагу на можливість розподілу судових витрат, які змушений нести учасник справи, зокрема, за надану професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи її уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Висновок суду є хибним, незаконним, оскільки регулювання судових витрат належить до розділу І ЦПК України «Загальні положення» (частини 2-3 статті 19, стаття 133), а тому поширюється на усі категорії цивільних справ, зокрема і на наказне провадження. Норми ЦПК України не тільки не забороняють розподіл судових витрат у наказному провадженні, але і прямо передбачають їх у розділі І ЦПК України.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України судовим наказом стягуються судові витрати, що сплачені заявником та підлягають стягненню на його користь із боржника. Отже, судові витрати підлягають стягненню як на користь стягувача при задоволенні його заяви, так і на користь боржника за судовим наказом, у тому числі і у випадку скасування судового наказу.

ЦПК України не передбачає жодних підстав для відмови у стягненні судового збору на користь боржника при скасуванні судового наказу. Така відмова суперечить засаді (принципу) змагальності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши, що наведені боржником підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, а сама апеляційна скарга не містить належного доведення порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, і як наслідок, відсутні підстави для його скасування. Також стягувач вказав, що боржником пропущений строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки 14 червня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу, яка задоволена ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2024 року і скасовано судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 січня 2024 року. Лише 16 серпня 2024 року боржник ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, а не через п`ять днів, як того вимагає частина 8 статті 141 ЦПК України. Тому заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягала залишенню без розгляду.

Крім цього, порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження», який окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником. Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем сторонами у позовному провадженні. Цивільний процесуальний кодекс України не містить порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, у якому спір по суті не вирішується. Справа № 607/1219/18 ВС постанова від 25.03.2020 року відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що апеляційну скаргу не визнає, в її задоволенні просить відмовити і врахувати позицію стягувача, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення боржника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що 03 січня 2024 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу (а. с. 1-3).

12 січня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу за період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року в сумі 2884,31 грн. (а. с. 18).

14 червня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу від 12 січня 2024 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області за заявою АТ «Вінницягаз» про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу за період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року в сумі 2884,31 грн. (а. с. 23-27).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування судового наказу. Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу, задоволено.

Судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 січня 2024 року у справі № 127/254/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу, скасовано.

Роз`яснено АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 53).

16 серпня 2024 року боржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кравченка А. В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та просила стягнути з АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» на свою користь судові витрати в сумі 5161,40 грн., із яких: 161,40 грн. сплаченого судового збору, 2000,00 грн. оплачена правова допомога, 3000,00 грн. професійна правнича допомога, яка підлягає оплаті (а. с. 58-60).

До заяви додала: квитанцію Приватбанку № TS209427 від 22 червня 2024 року на суму 161, 40 грн. ( 151,40 грн. судовий збір, 10,00 грн. комісія) (а. с. 61); акт приймання-передачі наданих послуг від 11 червня 2024 року, згідно якого клієнт ОСОБА_1 визнає, що договір про надання правової допомоги, укладений між сторонами 23 квітня 2024 року, станом на дату складення даного акту належним чином виконаний адвокатом Дудчиком М. У. та клієнт не має до адвоката жодних претензій, з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг в цілому. За надання правової (правничої) допомоги у справі протягом 15 год 00 хв клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 4000,00 грн. (а. с. 62); акт від 11 червня 2024 року виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 23 квітня 2024 року, який складений і підписаний адвокатом Дудчиком М. У. з відображенням у ньому в 10-ти пунктах переліку характеру правової допомоги (послуги), із яких вбачається надання правової допомоги адвокатом у двох справах: № 127/7207/24 про видачу судового наказу та № 127/254/24 про видачу судового наказу, із відміткою виконано (а. с. 63); розрахунок суми гонорару за договором про надання правової допомоги від 23 квітня 2024 року (додаток до договору № 1), складений адвокатом Дудчиком М. У., у якому характер правової допомоги (послуги) викладений у 10-ти пунктах, кількість витраченого часу 15 год 00 хв, гонорар у фіксованому розмірі складає 4000,00 грн., який фактично оплачений (а. с. 64); договір про надання правової допомоги від 23 квітня 2024 року, укладений між адвокатом Дудчиком М. У та фізичною особою ОСОБА_1 , згідно пункту 4 «Плата за надання правової допомоги» за надання послуги з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару; розмір плати, її сума, умови та порядок внесення визначаються в готівковій формі (а. с. 65); довідку № 23-04/24 від 23 квітня 2024 року, видану адвокатом Дудчиком М. У. фізичній особі ОСОБА_1 про те, що 23 квітня 2024 року нею сплачено адвокату плату частково (гонорар) у розмірі 4000,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 23 квітня 2024 року (а. с. 66); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 299/н від 05 травня 2015 року, видане ОСОБА_2 , який має право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 67); ордер серії АА № 1472460 від 05 серпня 2024 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Вінницькому міському суді Вінницької області адвокатом Кравченком А. В. (а. с. 68); акт-звіт № 1 від 16 серпня 2024 року до договору № 24/06/22 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 22 червня 2024 року клієнту ОСОБА_1 адвокатом Кравченком А. В. на загальну суму 3000,00 грн. (а. с. 69); додаткову угоду № 1 від 05 серпня 2024 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 24/06/22 від 22 червня 2024 року, якою п.п. 2.1 2.2. договору викладені у такій редакції: «вид, обсяг допомоги (доручення клієнта), а також ціна договору та розмір винагороди (гонорару) адвоката встановлюються сторонами у такому обсязі 3000,00 грн., яка повинна бути повністю оплачена клієнтом адвокату не пізніше 5 робочих днів (а. с. 70); договір № 24/06/22 від 22 червня 2024 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений клієнтом ОСОБА_1 і адвокатом Кравченком А. В. (а. с. 71-73).

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про стягнення судових витрат у вигляді судового збору і витрат на правничу допомогу після скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно чинного Цивільного процесуального кодексу України відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються, а також судовий збір, сплачений у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника, який подав заяву про видачу судового наказу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом положень частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Керуючись положеннями статті 137 ЦПК України, суд першої інстанції вірно врахував, що нормами Цивільного процесуального кодексу України визначена можливість відшкодування витрат на правничу допомогу лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються, і судовий збір, сплачений у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника, який подав заяву про видачу судового наказу, при задоволенні такої заяви.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій прийнято оскаржуване судове рішення, розглянута судом у наказному провадженні.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина 2 статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ у наказному провадженні визначений розділом ІІ (статті 160-173) Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору (пункт 1 частини 3).

За правилами статті 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом (ч. 1). У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню з боржника.

Згідно частини 3 статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

За правилами статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини 1) . Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 4). Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина 5).

З огляду на викладене відшкодування витрат на правничу допомогу і витрат по сплаті судового збору можливе у справах позовного провадження, у справах наказного провадження судові витрати не відшкодовуються.

Викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування спростовують всі доводи апеляційної скарги, є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Оніщук
Т. Б. Сало

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2024 року