Дата документу 23.10.2024 Справа № 191/1254/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 191/1254/24
Провадження №22-ц/807/1600/24
Головуючий в 1-й інстанції Яцун О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2024 ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу за вищевказаною заявою було направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя на підставі ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Направляючи справу для розгляду до Заводського районного суду м. Запоріжжя, суд виходив з наступного. Згідно ст. 162 ЦПК Україна, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Приписами ч. 9 ст. 187 ЦПК України визначено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , 04.10.1981, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи Розпорядження Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022, згідно якого територіальна підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області передана до Заводського районного суду м. Запоріжжя, суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області вважала вірним надіслати справу за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2024 року, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку повернуто до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (місце розташування: 52500, м. Синельникове, вул. Чехова, буд. 1).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судуОСОБА_1 в особі представника адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спори між судами про підсудність не допускаються. Заводський районний суд м. Запоріжжя повинен був розглядати справу по суті, оскільки справа цьому суду підсудна, а повернення справи до іншого суду перешкоджає заявниці у доступі до правосуддя і призводить до того, що тривалий час справа щодо забезпечення неповнолітньої дитини є невирішеною.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи заяву про видачу судового наказу до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області суд першої інстанції виходив з того, що дана справа помилково передана за підсудністю, оскільки згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №507469 від 25.03.2024, боржник ОСОБА_2 , 04.10.1981, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16), а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч. 9 ст. 165 ЦПК України).

Проте, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 4 ст. 165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №507469 від 25.03.2024, боржник ОСОБА_2 , 04.10.1981, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Розгляд заяви територіально підсудний Василівському районному суду Запорізької області.

Розпорядженням Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальна підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області передана до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, підсудна Заводському районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ЦПК України, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Порядок передачі справи з одного суду до іншого також визначений статтями 31, 32 ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1).

Статтею 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №164/2138/19 та від 23 лютого 2022 року у справі №281/128/21.

Повернувши справу до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя фактично оспорює правомірність ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року про передачу справи за підсудністю, яка набрала законної сили і не оспорена учасниками справи, чим допустив спір про підсудність, що заборонено положеннями ст. 32 ЦПК України і є неприпустимим.

Внаслідок такого порушення норм процесуального права справа, яка стосується стягнення аліментів на неповнолітню дитину і є пріоритетною у розгляді у найкоротші строки досить тривалий період не знаходить свого вирішення.

Позиція Європейського суду з прав людини в багатьох справах свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 08.04.2010 у справі Menshakova v. Ukraine (заява № 377/02), ЄСПЛ вкотре повторив, що: пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру; таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (п. 52); право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням; у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (п. 53).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суддя суду першої інстанції без належних для того підстав, в порушення норм процесуального законодавства повернув справу до розгляду іншого суду, допустивши спір про підсудність, що є неприпустимим.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до Заводського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 23 жовтня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков