ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/8399/23
Номер провадження 22-ц/818/1906/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А.І.,

представника позивача адвоката Неонети А. В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Гордон Л. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року в складі судді Курганникової О.А. у справі № 641/8399/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення графіку спілкування, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Неонета Анастасія Василівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у вихованні і спілкуванні з дитиною:

- постійне необмежене спілкування засобами телефонного та інтернет-зв?язку (шляхом відео зв?язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skape»);

- систематичні щотижневі особисті побачення з дитиною: у п`ятницю з 15:00 години до 19:00 години та суботу з 10:00 години до 18:00 години за місцем проживання батька та/або за місцем проживання матері, з можливістю також відвідувати громадські заклади, місця відпочинку, відвідувати родичів;

- періодичні побачення з донькою у дитячому дошкільному закладі, іншому навчальному закладі, який відвідує/буде відвідувати дитина, в тому числі під час проведення урочистих заходів, конкурсів, концертів та інших заходів в яких бере участь дитина;

- побачення у державні святкові дні, та навіть в день народження дитини, день народження батька та день народження усіх родичів дитини по лінії батька з 14:00 години до 18:00 години;

- можливість щорічного виїзду з дитиною на відпочинок та оздоровлення на 14 днів:

- кожна зустріч із донькою, що не відбулася з поважної причини, має бути перенесена на інший рівнозначний період, не визначений графіком;

- у разі зміни місця мешкання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 повинна вжити заходів щодо обов`язкового повідомлення ОСОБА_2 про місцезнаходження дитини, не пізніше ніж за добу до встановленого рішенням порядку спілкування;

- ОСОБА_1 повинна надавати своєчасну, повну та об`єктивну інформацію щодо стану здоров`я дитини під час лікування та/ або при перебуванні на лікуванні у медичних закладах позивачу, ОСОБА_2 .

Порядок спілкування встановити у такий спосіб: передача дитини батьку на прибудинковій території за місцем фактичного мешкання та в подальшому повернення дитини батьком на прибудинкову територію за місцем фактичного проживання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 .

В заві про забезпечення позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Неонета А.В., просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, шляхом:

- надання зустрічей у суботу та неділю кожного тижня, з зобов`язанням матері дитини, ОСОБА_1 , передавати малолітню дочку її батьку за його місцем проживання з 10:00 години до 18:00 години до моменту набрання законної сили судового рішення по цивільній справі № 641/8399/23;

- заборони відповідачці особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду цивільної справи №641/8399/23.

Заява мотивована тим, що позивач тривалий час не бачить доньку, судові процеси по даній категорії можуть тривати довгий час, а тому для того, щоб його виконання в майбутньому було реальним, необхідно та за доцільне вжити заходів щодо не втрати емоційного контакту доньки з її батьком, оскільки всі дії відповідачки свідчать про, те, що остання своїми діями намагається відгородити повністю від зустрічей батька з донькою. Вважає, що емоційний контакт малолітньої дитини особисто з її батьком повинен переважати над бажанням відповідачки обмежити батька від зустрічей з донькою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені заходи забезпечення позову є тотожними із заявленими позовними вимогами, так як зобов`язавши мати дитини, ОСОБА_1 , передати малолітню доньку позивачу за його місцем проживання, а також встановлення відповідного порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд фактично вирішить спір по суті. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

28 березня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Неонета А.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову шляхом відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком є доцільним заходом, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин. Зазначає, що основною метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, а тим паче, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та метою таких заходів є поновлення і підтримання емоційного контакту батька з дитиною на час розгляду спору та до набрання судового рішення законної сили. Крім того, у разі ухвалення рішення на корить позивача є за доцільне застосувати захист забезпечення позову, шляхом заборони відповідачці особисто або через третіх осіб вивозити малолітню дитину за межі державного кордону України до закінчення розгляду справи, щоб запобігти в подальшому незаконному переміщенню малолітньої дитини за межі України та щоб в подальшому можливо було реально та ефективно виконати судове рішення по даній справі.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Неонету А. В., яка підтримала апеляційну скаргу, відповідачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Гордон Л. Я., які проти апеляційної скарги заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені заходи забезпечення позову є тотожними із заявленими позовними вимогами, оскільки встановлення відповідного порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд фактично вирішить спір по суті. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції в повній мірі не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У справі, що переглядається, суд встановив, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною.

Як вбачається із матеріалів справи, на даний час донька сторін проживає разом із матір`ю.

Обставини, викладені в заяві про забезпечення позову та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідача забезпечити його спілкування з малолітньою донькою, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Судом першої інстанції не враховано необхідності поновлення та підтримання контакту батька з дитиною на час розгляду спору по суті. Зустрічі батька з дитиною та їх спілкування будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_2 з його малолітньою донькою, що відповідатиме законним інтересам і батька, і дитини.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що тривалий розгляд цієї справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного зв`язку між батьком та дитиною, що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення про задоволення первісного позову.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення способу участі у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони відповідачці особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з донькою до закінчення розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

Отже, обраний ОСОБА_2 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що забезпечення позову до ухвалення судового рішення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної неділі місяця з 10:00 год. до 13:00 год. у присутності матері, є співмірним заявленим вимогам, відповідає інтересам малолітньої дитини на контакт із батьком і не порушує права відповідачки, як матері.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви щодо можливість безперешкодного спілкування батька з дитиною та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в скасованій частині частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви щодо можливість безперешкодного спілкування батька з дитиною та ухвалити в цій частині нове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині можливості безперешкодного спілкування батька з дитиною задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожної неділі місяця з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина