КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/5986/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Губіна Олександра Тимофійовича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Ішуніної Л.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування), Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення почергового проживання дитини з кожним із батьків,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

27 червня 2024 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення почергового проживання дитини з кожним із батьків.

Одночасно із поданням зустрічного позову ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив зобов`язати ОСОБА_1 (матір) забезпечувати спілкування (контакт) малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 (батьком) шляхом відеозв`язку, телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp, Signal) та/або програм Zoom, Skype, щодня з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з серпня 2023 року матір дитини повністю усунула батька від виховання та спілкування з дочкою, протиправно, без згоди батька змінила місце проживання дитини з Хорватської Республіки на Україну, наражаючи її на небезпеку. На всі прохання батька побачити дитину чи поспілкуватися з дитиною за допомогою телефонного зв`язку матір реагує дуже агресивно, не відповідає на дзвінки, не надає інформацію про фізичний та психологічний стан дитини.

ОСОБА_2 зазначає, що така поведінка матері негативно впливає на розвиток дитини і на стосунки та контакт з батьком. З травня 2024 року і по день подання цієї заяви матір жодного разу не давала можливості побачитися чи поспілкуватися з дочкою. Наразі, батько не має доступу до дитини для реалізації своїх батьківських прав та обов`язків.

Крім того, зауважив, що дочка з народження перебувала у постійному контакті з ним, тому його усунення від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною призведе до втрати контакту між ним та дочкою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити контакт батька ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Теlegram», «Signal» та/або програм «Zооm», «Skyре» щодня з 19-00 години протягом 20 (двадцяти) хвилин. В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Губін О.Т. в інтересах ОСОБА_1 , просить змінити ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та викласти відповідну резолютивну частину оскаржуваної ухвали в такій редакції: «Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково. Встановити для ОСОБА_1 тимчасовий обов`язок на час розгляду справи №760/5986/24 забезпечити контакт батька ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Теlegram», «Signal» та/або програм «Zооm», «Skyре» три рази на тиждень з урахуванням денного режиму, бажання та можливості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю до 15 (п`ятнадцяти) хвилин. В іншій частині заяви відмовити».

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заяви не додано, а також в матеріалах справи, не міститься жодного доказу, який би свідчив про те, що позивачка хоч якимось чином створює перешкоди для батька у його спілкуванні з дитиною.

Вказує, що забезпечувала батьку безперешкодний доступ до дитини протягом всього часу тимчасового перебування в Хорватії, втім, останній подав до місцевого суду заяву, в результаті задоволення якої її та доньку вночі, під час зупинки автобуса на АЗС в Словенії, забрали місцеві поліцейські, які протримали їх у відділку більше 4 годин та повернули на територію Хорватії.

Крім того, протягом вимушеного перебування в Хорватії батько викликав поліцію до місця перебування матері та дитини, що також налякало доньку після того, як вона нещодавно провела майже цілу ніч у поліцейському відділку в Словенії.

Звертає увагу суду на те, що внаслідок дій батька дитині було нанесено психологічну шкоду, вона пропустила день народження своєї подруги та була позбавлена можливості очно відвідувати школу протягом двох місяців, не бачилася з друзями по школі, які надсилали їй сумні відео через шкільного психолога.

Посилається на те, що у висновку психолога Центру практичної психології «Розрада» вих. №1/11 від 15 листопада 2023 року психолог звертала увагу на те, що «торкаючись питань про батька, дівчинка наголошувала на те, що вона не хоче до тата, що її налякало те, що він не хотів її повертати до мами під час останньої поїздки до нього».

Зазначає, що додане до заяви листування електронною поштою та в мессенджері Телеграм жодним чином не свідчить про створення перешкод у спілкуванні батька та дитини. Окрім цього, це відбувалося вже після хорватських подій, коли дитина власне безапеляційно відмовлялася від дистанційного спілкування з батьком.

Скаржниця розуміє важливість збереження родинних зв`язків між батьком та дитиною та встановлення певного тимчасового графіку спілкування з дитиною та погоджується з судом першої інстанції в цій частині.

Окрім цього, позивачка неодноразово запрошувала батька приїхати до України та провести час з донькою особисто. Втім, жодного разу, з серпня 2023 року ним цього зроблено не було.

Вважає, що оскаржувана ухвала має бути змінена в апеляційному порядку таким чином, щоб запроваджені заходи забезпечення позову якнайповніше відповідали саме найкращим інтересам дитини.

В апеляційній скарзі адвокат Кухаренко О.В. в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. Вжити заходи забезпечення позову у справі №760/5986/24 шляхом зобов`язання матері ОСОБА_1 забезпечувати спілкування (контакт) малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 шляхом відеозв`язку, телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж («Теlegram», «Viber», «WhatsApp», «Signal») та/або програм «Zооm», «Skyре» щодня з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що починаючи з серпня 2023 року мати дитини повністю усунула батька від виховання та спілкування з донькою, протиправно без згоди батька змінила місце проживання дитини з Хорватської Республіки до України наражаючи на небезпеку дитину, на всі прохання батька побачити дитину чи поспілкуватися з дитиною за допомогою телефонного зв`язку мати реагує дуже агресивно, не відповідає на дзвінки, не надає інформацію про фізичний та психологічний стан дитини.

Вказує, що така поведінка матері негативно впливає на розвиток дитини і на стосунки та контакт із батьком.

Звертає увагу суду на те, що існує правова невизначеність місця проживання малолітньої доньки, наявний спір та конфліктна ситуація між сторонами щодо реалізації батьківський прав та обов`язків.

Вважає, що 20-ти хвилинного спілкування відеозв`язком не достатньо для нормальної комунікації батька з донькою, відповідне обмеження значно обмежує контакт дитини з батьком, а відтак є таким, що не відповідає інтересам дитини.

Крім того, протягом вимушеного перебування в Хорватії батько викликав поліцію до місця перебування матері та дитини, що також налякало доньку після того, як вона нещодавно провела майже цілу ніч у поліцейському відділку в Словенії.

Звертає увагу суду на те, що внаслідок дій батька дитині було нанесено психологічну шкоду, вона пропустила день народження своєї подруги та була позбавлена можливості очно відвідувати школу протягом двох місяців, не бачилася з друзями по школі, які надсилали їй сумні відео через шкільного психолога.

Посилається на те, що у висновку психолога Центру практичної психології «Розрада» вих. №1/11 від 15 листопада 2023 року психолог звертала увагу на те, що «торкаючись питань про батька, дівчинка наголошувала на те, що вона не хоче до тата, що її налякало те, що він не хотів її повертати до мами під час останньої поїздки до нього».

Зазначає, що додане до заяви листування електронною поштою та в мессенджері Телеграм жодним чином не свідчить про створення перешкод у спілкуванні батька та дитини. Окрім цього, це відбувалося вже після хорватських подій, коли дитина власне безапеляційно відмовлялася від дистанційного спілкування з батьком.

Скаржниця розуміє важливість збереження родинних зв`язків між батьком та дитиною та встановлення певного тимчасового графіку спілкування з дитиною та погоджується з судом першої інстанції в цій частині.

Окрім цього, позивачка неодноразово запрошувала батька приїхати до України та провести час з донькою особисто. Втім, жодного разу, з серпня 2023 року ним цього зроблено не було.

Вважає, що оскаржувана ухвала має бути змінена в апеляційному порядку таким чином, щоб запроваджені заходи забезпечення позову якнайповніше відповідали саме найкращим інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кухаренко О.В. в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Губін О.Т. в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Представники третіх осіб в судове зсідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судом належно, а тому відповідно до ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Сібірцева О.С. просили апеляційну скаргу подану позивачкою задовольнити, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_2 , який приймав участь у справі в режимі відеоконференції та його адвокати Кочмарук М.В. та Кухаренко О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржники посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції з урахуванням вказаних вимог закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обставин, які позбавляють відповідача можливості спілкуватися з малолітньою дочкою, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які б свідчили, що таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини, а тому вважав, що заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити щодня з 19-00 години протягом двадцяти хвилин контакт батька з малолітньою дочкою шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків "Viber", "WhatsApp", "Telegram", "Signal" та/або програм "Zооm", "Skype". Такий вид забезпечення позову на даний час вважає достатнім для ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача за зустрічним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 (провадження № 61-11331св20).

Частинами першою, другою ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений ст. 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту з донькою особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність спілкування батька з дитиною шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Теlegram», «Signal» та/або програм «Zооm», «Skyре» щодня з 19-00 години протягом 20 хвилин.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року), вкотре указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 Рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М.С. проти України", суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Крім того судом враховано відносини які склались між сторонами, конкретні обставини справи, а саме не можливість особисто бачитися батька з донькою, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок районного суду про доцільність визначене спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною шляхом відеозв`язку через засоби інтернетзв`язку щодня у період часу з 19 год протягом 20 хв.

Таке спілкування відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості й сприятиме встановленню контакту і спілкуванню між батьком та донькою до вирішення спору по суті.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів відхиляє, оскільки не вбачає підстав для зменшення часу спілкування батька з донькою, тому що ОСОБА_2 має рівні права та обов`язки з матір`ю щодо своєї доньки, право на особисте виховання своєї дитини.

Неприязні відносини і поведінка батьків та їх небажання винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своєї дитини не дає підстав для зменшення часу спілкування батька з дитиною.

Не убачає колегія суддів й до задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування ухвали з підстав заявлених ним, оскільки з урахуванням тривалого не спілкування, зближення з дитиною має носити поступовий та систематичний характер, що спонукатиме до налагодження зв`язку, який має відбуватися без втручання матері, що не має перешкоджати у зближенні батька з дитиною.

Отже, визначений судом вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, й невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаним судовим рішенням не порушено права матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням позову по суті спору.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги чинного сімейного законодавства апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду з підстав наведених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Губіна Олександра Тимофійовича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року залишити без мін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: