ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7482/24 Справа № 177/2430/23 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, яке постановлено суддею Березюк М. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 у справі № 177/842/21 закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності через закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Так, у рамках даного кримінального провадження ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що в ході словесної сварки між ним та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умисно, незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_1 , де підійшов до ОСОБА_1 , яка знаходилася в положенні стоячи, діючи умисно, з мотивів раніше виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс не менше одного удару лівою рукою в обличчя ОСОБА_1 , після чого поваливши її на землю коліном притиснув ОСОБА_1 в області лівого плеча до землі, посилюючи тиск вагою власного тіла та наніс не менше одного удару в область потилиці ОСОБА_1 , після чого залишив місце події.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 , їй заподіяно легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона проходила лікування з 30.08.2020 по 10.09.2020, понесла матеріальні збитки.

Після отриманих тілесних ушкоджень вона відчуває біль та шум в голові, що не проходить, у зв`язку з чим вона була змушена в подальшому звертатися до лікаря та додатково несла витрати на ліки. Загальний розмір збитків, що полягають в тому числі в понесенні витрат на лікування, зумовлене протиправними діями ОСОБА_2 , склав 13364,59 грн.

ОСОБА_1 в обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди вказувала, що вона пережила та до цього часу продовжує переживати сильний стрес, оскільки внаслідок протиправної поведінки відповідача вона отримала тілесні ушкодження, змушена була лікуватися, до цьому часу періодично відчуває головні болі та шум у вухах, її сон та спокій порушено. Вона була позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, досі відчуває страх відвідувати належну їй присадибну ділянку, оскільки побоюється нападів відповідача, який вже не вперше вчинив відносно неї фізичне насилля. Вона в 2015 році перенесла інфаркт головного мозку, а тому ситуація що склалася, протиправні дії відповідача та фактично його безкарність, спричиняє їй сильні душевні страждання. Позивач оцінила моральну шкоду, завдану їй протиправними діями відповідача, в розмірі 30000,00 грн. На даний час матеріальна та моральна шкода їй не відшкодована.

Нею заявлявся позов у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , але позов залишено без розгляду, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Так, у ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому йому судом роз`яснено наслідки такого закриття, те що вказана підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою, роз`яснено що позов заявлений у рамках кримінального провадження за таких умов залишається без розгляду, що не позбавляє права потерпілого звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства. За клопотанням ОСОБА_2 кримінальне провадження щодо нього закрито, він не вимагав продовження судового розгляду кримінального провадження.

Позивач вказала, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Посилаючись на вищевикладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 13364,59 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, зокрема витрат на лікування, 30000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Криворізького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13305 гривень 54 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 сфальсифікувала побиття задля отримання матеріальної вигоди. Кримінальне провадження № 177/842/21, як і справа про відшкодування шкоди № 177/2430/23 ґрунтується на фальсифікованій Довідці НХ без реєстраційного номеру, що було свідомо проігноровано судом першої інстанції. Суд відмовив відповідачу ОСОБА_2 , у задоволенні клопотання про витребування доказів, знаючи, що самостійно докази він не зможе отримати. При цьому, суд не врахував, що, по завершенні лікування з 30.082020 по 10.09.2020 в стаціонарному відділенні та амбулаторного лікування, ОСОБА_1 з заявою звернулася до СМЕ ОСОБА_3 . Судовий експерт, не маючи права самостійно збирати матеріали, витребував медичну картку з КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, в якій не виявив мотивованих підстав для складення висновку з зазначенням тілесних ушкоджень. Тому, ОСОБА_1 повернулася до ОСОБА_4 з проханням про фальсифікацію. Внести зміни до змісту медичної картки стаціонарного хворого № У9314 ОСОБА_1 . ОСОБА_4 не міг, медична картка вже була в архіві, тому ОСОБА_4 пішов на службовий злочин та видав ОСОБА_1 «Довідку НХ про факт звернення ОСОБА_1 до приймального відділення» від 10.09.2020 та незаконно зазначив її додатком до виписного епікризу, що є фальшивкою. Вказує, що форма 027/о «Виписка із медичної карти стаціонарного хворого» є похідним документом від форми 003/о «Медична карта стаціонарного хворого № __» та не передбачає жодних та будь яких додатків, що визначено Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о Медична карта стаціонарного хворого № __, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14.02.2012 № 110 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 21.01.2016 № 29). Крім того, єдиним документом в якому описані тілесні ушкодження у ОСОБА_1 є довідка НХ від 10.09.2020, а інших передбачених законом документів щодо стану здоров`я позивачки та отриманих нею тілесних ушкоджень матеріали справи не містять. Відповідач вважає, що якщо припустити факт наявності слідів побиття ОСОБА_1 у вигляді тілесних ушкоджень, то за вимогами Наказу МОЗ та МВС № 612/679 від 06.07.2016 «Про порядок обліку фактів звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів і підрозділів поліції», то факт звернення ОСОБА_1 до лікарні саме з тілесними ушкодженнями має бути зареєстрований. Так 30 серпня 2020 року, як і 10 вересня 2020 року. Відсутність доказів реєстрації, передбаченої вимогами Наказу МОЗ та МВС № 612/679 від 06.07.2016 «Про порядок обліку фактів звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів і підрозділів поліції» є прямим доказом фальсифікації «Довідки № НХ від 10.09.2020р. додаток до виписного епікризу» лікарем ОСОБА_4

Зазначає, що навіть поверхнево порівнявши зміст та стиль викладення ухвал та рішення судді ОСОБА_5 зі змістом та стилем викладення позову, відзивів та інших матеріалів, що складалися представником ОСОБА_6 , можна дійти висновку, що судове рішення для судді ОСОБА_5 підготовлено не самою суддею, а представником ОСОБА_6 . Відповідач вважає, що розгляд справи суддя ОСОБА_5 проводила виключно однобоко, зовсім не вивчаючи нормативну базу та аргументи ОСОБА_2 , та рішення суду будується виключно на недопустимих доказах, припущеннях та свідченнях ОСОБА_1 . Допитуючи ОСОБА_1 під присягою, суд першої інстанції не надав належної оцінки факту, що за обставин, описаного останньою нападу агресивної особи чоловічої статі, до відділку поліції з заявою про кримінальний злочин ОСОБА_1 звернулася лише 13 січня 2021 року, тобто за кілька місяців після свого перебування на лікуванні, а також лише після того, як ОСОБА_1 15 жовтня 2020 року отримала не передбачений законом «Висновок спеціаліста № 1701». Суд не задався питанням, на що очікувала ОСОБА_7 протягом чотирьох місяців, що з заявою до поліції звернулася лише 13 січня 2021 року.

Крім того, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не передбачає пільг, на сплату судового збору при позовах про відшкодуванні моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідач просить суд апеляційної інстанції зобов`язати позивачку ОСОБА_1 сплатити судовий збір з суми морального шкоди.

Також, відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про витребування: від КП "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" КМР та від Криворізького міського управління Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області: ксерокопії запису з "Журнал обліку фактів звернення та доставлення до закладу охорони здоров`я осіб, у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів та підрозділів поліції" від 30 серпня та 10 вересня 2020 року, щодо хворої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка оглядалась лікарем ОСОБА_4 у приймальному відділенні 2-ї Криворізької міської лікарні; ксерокопії запису з "Журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події" від Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про факт повідомлень закладів охорони здоров`я про заподіяння особам тілесних ушкоджень кримінального характеру та негайне на них реагування щодо особи ОСОБА_1 в періоди з 30 серпня по 10 вересня 2020 року та з 15 жовтня по 20 жовтня 2020 року; від керівника КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР офіційну інформацію, яким чином було виконано вимоги наведеної Інструкції та який підрозділ поліції було поінфоровано про факт кримінального характеру, а також, хто саме з посадових осіб поліції прийняв повідомлення від працівника лікарні 30 серпня та 10 вересня 2020 року; ксерокопії запису з "Журналу реєстрації довідок" та з "Журналу реєстрації вихідної документації", як свідчення про реєстрацію "Довідки № HX" додаток до виписного епікризу від 10 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 ; ксерокопії запису з "Журналу відмов у госпіталізації" від 10 вересня 2020 року, щодо хворої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка оглядалася лікарем ОСОБА_4 у приймальному відділенні Другої Криворізької міської лікарні; довідки з реєстраційним номером від 10 вересня 2020 року про огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приймальному відділені Другої міської лікарні з встановленим діагнозом та наданими рекомендаціями щодо подальшого обстеження і лікування.

Крім того, просить суд апеляційної інстанції визнати недопустимими доказами у цивільній справі № 177/2430/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди: довідку № HX від 10 вересня 2020 року про звернення ОСОБА_1 до приймального відділення КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР за підписом лікаря ОСОБА_4 ; висновок спеціаліста судово - медичного експерта № 1701" від 15 жовтня 2020 року - 20 жовтня 2020 року та похідний від нього Висновок експерта № 516 від 20 квітня 2021 року - 21 квітня 2021 року щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також, позивачка ОСОБА_1 заперечує проти задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів та визнання доказів недопустимими, вважаючи такі клопотання безпідставними, адже матеріали справи містять належні та допустимі докази та подібні клопотання вже заявлялися відповідачем при розгляді кримінальної справи, й повторне звернення до суду з аналогічними клопотання, на переконання позивачки, призводять лише до затягування судового розгляду.

Крім того, позивачка вказала, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500,00 грн, які просила стягнути з відповідача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про відкладення судового розгляду, посилаючись на те, що для підтвердження своєї позиції по справі ним зроблено запити до компетентних органів та на теперішній час відповіді він не отримав.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення судового розгляду, з огляду на наступне.

Так, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Нові докази можуть досліджуватися в суді апеляційної інстанції лише у разі, якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду апеляційної інстанції переконливих доказів наявності причин, які об`єктивно від нього не залежали, що перешкоджали зробити запити до компетентних органів під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому нові доказів, які будуть отримані на підставі його запитів, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції та покладені в основу судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 у справі № 177/842/21 провадження № 1-кп/177/23/23, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що ОСОБА_2 обвинувачувався, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я. Так, ОСОБА_2 ставилося у вину те, що він 30.08.2020, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_1 , яка знаходилася в положенні стоячи, діючи умисно, з мотивів раніше виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс не менше одного удару лівою рукою в обличчя ОСОБА_1 , після чого, поваливши її на землю, коліном притиснув ОСОБА_1 в області лівого плеча до землі, посилюючи тиск вагою власного тіла та наніс не менше одного удару в область потилиці ОСОБА_1 , після чого залишив місце події. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заподіянні тілесних ушкоджень у вигляді синців обох плечей та лівої сідниці, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки, синців голови та обличчя, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до змісту вказаної ухвали суду, саме ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього за закінченням строків давності, вказував що йому відомі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та наполягав на закритті провадження, не вимагав продовження судового розгляду, в якому міг би доводити свою невинуватість. Враховуючи закриття кримінального провадження, цивільний позов потерпілої поданий у рамках кримінального провадження не розглядався, його залишено без розгляду, з роз`ясненням права звернення з позовом про відшкодування шкоди в рамках цивільного судочинства. Ухвала Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023, набрала законної сили 27.10.2023 (а.с. 8-9, 10).

ОСОБА_1 30.08.2020 о 16:50 год була доставлена до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2», з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, численні забої м/т волосистої частини голови, забій лівої кисті, забій плечового суглобу, що підтверджується копією довідки КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 09.10.2020 (а.с. 11), оригінал якої наявний у матеріалах досудового розслідування.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № У-9314 відносно пацієнта ОСОБА_1 , форма № 027/о затверджена наказом МОЗ № 110 від 14.02.2012, вона перебувала на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» в період з 30.08.2020 по 10.09.2020, з діагнозом закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови. Остання скаржилася на головний біль, запаморочення та нудоту, пояснювала, що її побив сусід, вона втрачала свідомість, швидкою медичною допомогою була доставлена до приймального відділення та оглянута нейрохірургом, госпіталізовано в НХВ (нейрохірургічне відділення). Об`єктивно ОСОБА_1 перебувала в стані середньої тяжкості, локально мала забої м`яких тканин голови. Виписка містить інформацію про проведені обстеження та медикаментозні призначення. Вказана виписка підписана лікарем ОСОБА_4 , який надав ОСОБА_1 «додаток до виписного епікризу» від 10.09.2020, в якому детально описав локальний статус, зокрема повідомлення про факт побиття сусідом, скарги на біль в голові, обох плечах, лівій кисті, а локально: гематоми в області нижньої щелепи зліва, гематоми потиличної області, л/к гематоми обох плечей, забій лівого мізинця та лівої кисті, гематома в області лівої сідниці. Вказаний додаток до виписного епікризу, позначений як довідка НХ від 10.09.2020 підписаний лікуючим лікарем ОСОБА_4 та засвідчений відтиском його печатки, з проставленням штампу КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР (а.с. 12).

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме факт спричинення відповідачем ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, не підлягає доказуванню за даною справою, а тому вбачав причинний зв`язок між діями відповідача ОСОБА_2 та завданими позивачці тілесними ушкодженнями.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що лише сума у розмірі 13305,54 грн. може бути розцінена як така, що має безпосереднє відношення до лікування травми, отриманої внаслідок протиправного діяння відповідача ОСОБА_2 , оскільки ці витрати були понесені безпосередньо в період перебування позивачки на лікуванні і узгоджуються з медичною документацією за цей період

Взявши до уваги характер вчиненого відповідачем ОСОБА_9 правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки ОСОБА_1 , пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, характеру немайнових втрат позивачки у зв`язку з відновленням її фізичного та психологічного здоров`я, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. відповідає міркуванням розумності і справедливості.

Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та доведеним, і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_9 , обов`язку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачці ОСОБА_1 у зв`язку з протиправними діями останнього, які призвели до тілесних ушкоджень позивачкиа.

Так, частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Так, ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 у справі № 177/842/21 провадження № 1-кп/177/23/23, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку з закінченням строків давності.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже факти, встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не підлягають доказуванню за даною справою, а тому є встановленим саме факт спричинення відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_1 за таких обставин: 30.08.2020 ОСОБА_2 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_1 , яка знаходилася в положенні стоячи, діючи умисно, з мотивів раніше виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс не менше одного удару лівою рукою в обличчя ОСОБА_1 , після чого, поваливши її на землю, коліном притиснув ОСОБА_1 в області лівого плеча до землі, посилюючи тиск вагою власного тіла та наніс не менше одного удару в область потилиці ОСОБА_1 , після чого залишив місце події. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заподіянні тілесних ушкоджень у вигляді синців обох плечей та лівої сідниці, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки, синців голови та обличчя, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Зважаючи на викладене, суд правильно вбачав причинний зв`язок між діями відповідача та завданими позивачці тілесними ушкодженнями.

Відповідно до ч.1 ст.1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить, зокрема, додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Встановивши, що позивачка ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої тілесними ушкодженнями, вказала на витрати на лікування та надала належні та допустимі докази на підтвердження факту отримання таких ушкоджень саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої здоров`ю позивачки в сумі 13305,54 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені позовні вимоги в цій частині є недоведеними та необгрунтованими, зокрема, ґрунтуються на медичних документах, які не відповідають вимогам чинного законодавства України та були свідомо сфальсифіковані позивачкою задля отримання матеріальної вигоди, колегією суддів не приймаються до уваги.

Так, в матеріалах справи наявні довідка КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 09.10.2020 (а.с. 11) про те, що ОСОБА_1 30.08.2020 о 16:50 год була доставлена до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2», з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, численні забої м/т волосистої частини голови, забій лівої кисті, забій плечового суглобу, а також виписка з медичної картки стаціонарного хворого № У-9314 відносно пацієнта ОСОБА_1 , форма № 027/о затверджена наказом МОЗ № 110 від 14.02.2012, згідно якої вона перебувала на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» в період з 30.08.2020 по 10.09.2020, з діагнозом закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови. Остання скаржилася на головний біль, запаморочення та нудоту, пояснювала, що її побив сусід, вона втрачала свідомість, швидкою медичною допомогою була доставлена до приймального відділення та оглянута нейрохірургом, госпіталізовано в НХВ (нейрохірургічне відділення). Об`єктивно ОСОБА_1 перебувала в стані середньої тяжкості, локально мала забої м`яких тканин голови. Виписка містить інформацію про проведені обстеження та медикаментозні призначення. Вказана виписка підписана лікарем ОСОБА_4 , який надав ОСОБА_1 «додаток до виписного епікризу» від 10.09.2020, в якому детально описав локальний статус, зокрема повідомлення про факт побиття сусідом, скарги на біль в голові, обох плечах, лівій кисті, а локально: гематоми в області нижньої щелепи зліва, гематоми потиличної області, л/к гематоми обох плечей, забій лівого мізинця та лівої кисті, гематома в області лівої сідниці. Вказаний додаток до виписного епікризу, позначений як довідка НХ від 10.09.2020 підписаний лікуючим лікарем ОСОБА_4 та засвідчений відтиском його печатки, з проставленням штампу КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР (а.с. 12).

Зазначеним доказам судом першої інстанції надана належна оцінка, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів та визнання доказів недопустими.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог, в даному випадку саме на відповідача покладається обов`язок спростувати заявлені позовні вимоги.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України та стягуючи з відповідача 30 000,00 гривень, суд першої інстанції виходив із тривалості страждань позивачки в зв`язку із завданням тілесних ушкоджень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивачки ОСОБА_1 є правильним, розмір відшкодування в сумі 30 000,00 гривень, з урахуванням обставин справи та вимушених змін у житті позивачки, її віку, тяжкості тілесних ушкоджень та тривалості лікування, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Також, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, розмір яких підтверджено належними доказами, зокрема, актом виконаних робіт та копією квитанції про їх оплату (т. 1 а.с. 43-45), та визначено судом з урахуванням приписів ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не передбачає пільг, на сплату судового збору при позовах про відшкодуванні моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідач просить суд апеляційної інстанції зобов`язати позивача ОСОБА_1 сплатити судовий збір з суми морального шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги №78 від 12 листопада 2023 року та Актом виконаних робіт від 08 серпня 2024 року сторонами визначено, що вартість послуг за цим Договором за консультацію, складання відзиву на апеляційну скаргу та його реєстрацію у суді, становить 3 726,00 грн.

Однак, згідно квитанції №78 від 08 серпня 2024 року позивачкою сплачено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн та остання просить суд апеляційної інстанції стягнути судові витрати саме у такому розмірі.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача ОСОБА_2 про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: