ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6517/24 Справа № 229/3292/23 Суддя у 1-й інстанції - Медінцева Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 229/3292/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Родіон Геннадійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»,

на додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Р.Г., звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі по тексту ТОВ «ФК «Дінеро»), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича № 46323 від 16 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дінеро» в сумі 26 599 гривень.

Додатковим рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 травня 2024 року, стягнуто з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 гривень та судовий збір в сумі 858,88 гривень.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року ТОВ «ФК «Дінеро», не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу сумі 12 000 гривень, просить додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Вважає вартість послуг на правничу допомогу у вказаному розмірі суттєво завищеною, необґрунтовано високою, такою, що не відповідає ринковим цінам та принципам розумності та співмірності зі складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Р.Г., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства та вирішив питання про розподіл судових витрат згідно із процесуальним законодавством і на підставі наявних доказів. Просить апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дінеро» залишити без задоволення, додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Дінеро» на додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 гривень, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості понесених витрат позивачки на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі про те, що вартість послуг на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача є завищеною та недоведеною.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків в потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 22 травня 2023 року було укладено з адвокатом Гуревичем Р.Г. Договір про надання професійної правової допомоги. (а.с. 77)

Відповідно пункту 4.3, 4.4 вищезазначеного договору за надання професійної правничої допомоги, відповідно до наданого договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 6 000 гривень. Оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється не пізніше 15 днів після виставлення відповідного рахунку. Визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди.

Як вбачається з ордеру серії АН № 1162621 від 23 травня 2023 року, ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 22 травня 2023 року, уповноважує адвоката Гуревича Р.Г. у Дружківському міському суді Донецької області, Дніпровському апеляційному суді. (а.с. 72)

Представником позивача також надано до суду Акт прийняття-передачи наданих послуг від 16 квітня 2024 року та звіт про надану правову допомогу, якими підтверджується факт надання послуг адвокатом Гуревичем Р.Г. та їх отримання (прийняття) клієнтом на суму, що становить 12 000 гривень. (а.с. 73, 76)

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Натомість, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром витрат, визначеним судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивачки та вважає, що в даному випадку є підстави для застосування частини 5 статті 137 ЦПК України.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин, надаючи оцінку обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року є частково обґрунтованими.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, апеляційний суд констатує, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Враховуючи вищезазначене, принцип співмірності, складність справи, фактично надані послуги, а також час, витрачений на виконання робіт, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з 12 000 гривень до 6 000 гривень.

Тому, з урахуванням положень ст. п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України додаткове рішення Дружківського міського Донецької області від 10 травня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь позивачки, підлягає зміні.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» задовольнити частково.

Додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 12 000 гривень до 6 000 гривень.

В іншій частині додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста