Справа № 283/2246/24
Провадження №2/283/820/2024
У Х В А Л А

18 грудня 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю прокурора Яричевської Н.М., представників Малинської міської ради Паршакова О.В., Іваненка П.М., представника відповідача адвоката Реуса Д.С., провівши підготовче судове засідання у цивільній справі за позовною заявою керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малинської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача.

Ухвалою від 30.09.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

24.10.2024 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що вказаний спір не належить до цивільної юрисдикції, а підлягає розгляду господарським судом з огляду на вимоги ст. 20 ГПК України, відповідно до якої господарські суди мають юрисдикцію щодо спорів, стороною яких є фізична особа, яка на момент подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спірні правовідносини пов`язані з підприємницькою діяльністю вказаної особи.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти клопотання про закриття провадження заперечила, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав клопотання про закриття провадження, просив його задовольнити.

Суд, заслухавши позиції учасників, дослідивши зміст позовної заяви, дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями частини першої статті 20 ГПК України, визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною сьомою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Предметом позову керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малинської міської ради є стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю у розмірі 180923,90 грн. Позов пред`явлений до відповідача фізичної особи, оскільки на час звернення до суду статус ОСОБА_1 , як підприємця, припинений. На обґрунтування позовних вимог, прокурор вказує, що земельна ділянка перебувала у користуванні відповідача саме на підставі договору оренди земельної ділянки.

В той же час судом встановлено, що 03.04.2017 між Малинською міською радою (надалі Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, пунктом 1 якого передбачено, що Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку :01:010:0876, для розміщення та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування (банно-прального комплексу), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто договір укладався між юридичною особою та ФОП і був спрямований на ведення підприємницької діяльності відповідачем.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Як визначено у постанові КЦС ВС від 13.03.2024 у справі № 591/1304/21 15 грудня 2017 року набрав чинності ГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», відповідно до якого господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем.

Таким чином, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, перевіривши дані Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановив, що ОСОБА_1 станом на дату укладення договору оренди земельної ділянки - 03.04.2017, не мав статусу фізичної особи-підприємця, оскільки такий статус було припинено 02.02.2017, а послідуюча реєстрація ФОП відбулася 20.11.2017.

Таким чином, зазначення у договорі ореди земельної ділянки ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, саме по собі не є підставою для визначення вказаного договору як господарсько-правового.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Реуса Д.С. про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Хомич