Справа № 359/7279/24
Провадження № 2/359/2725/2024
УХВАЛА

Іменем України

02 вересня 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Першої Бориспільської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИВ :

09 липня 2024 року через систему «Електронний суд» від адвоката Орловської В.А. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою просить суд : визнати недійсним заповіт ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , посвідчений Першої Бориспільської державної нотаріальної контори; стягнути з відповідача на його користь судові витрати; витребувати спадкову справу у нотаріуса.

На підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України ухвалою суду від 12 липня2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків вказаних в ухвалі, а також роз`яснено, що у разі не усунення зазначених недоліків, заява буде вважатись не поданою та повернута позивачу.

Копію ухвали суду від 12 липня2024 року позивач отримав 09 серпня 2024 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та роздруківкою трекінгом з Укрпошта.

Відповідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно даних автоматизованої служби діловодства суду станом на 02 вересня 2024 року, заяв або клопотань від заявника по вказаній справі до суду не надходило.

Також, будь-яких повідомлень щодо неможливості виконання ухвали суду від 12 липня2024 року у строки, встановлені судом, від заявника також не надійшло.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04 листопада 1950 року) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить висновку, що позивачем у встановлений строк не усунуто недоліків, вказаних в ухвалі від 12 липня2024 року.

Згідно ч. 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернення позовної заяви не перешкоджає звернутися позивачу з позовною заявою, оформленою відповідно вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, після усунення недоліків визначених в ухвалі суду від 12 липня2024 року.

У зв`язку з наведеним, повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, заявник має право повторного звернення до суду із позовною заявою.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 185, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першої Бориспільської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсним заповіту- вважати не поданою та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою самою заявою до суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В. Яковлєва