ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року

м. Харків

справа № 639/93/23

провадження № 22-ц/818/1486/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Бурлака І.В, Мальованого Ю.М.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2023 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 в загальній сумі 76606,16 грн., інфляційних втрат в сумі 13048,56 грн., 3 % річних у розмірі 1962,56 грн., та судового збору - 2684 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі є споживачами послуг централізованого опалення, підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, отримують такі послуги, але не здійснюють оплату, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 01.11.2017 по 23.02.2022 в сумі 76606, 16 грн., інфляційні втрати-13048,56 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання -1962,56 грн., а всього 91617 ( дев`яносто одна тисяча шістсот сімнадцять) грн 28 коп та сплачену суму судового збору у розмірі 2684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп , по 894, 66 коп з кожного.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, плату за надані послуги з теплопостачання вносили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 в сумі 76606, 16 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, у відповідній частині визнавши його неналежним відповідачем.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повідомив відповідача належним чином про час та місце розгляду справи та розглянув справу за його відсутності чим позбавив його можливості надати суду докази, відзив та навести свої заперечення проти позовних вимог. Зазначає, що не був ніколи зареєстрованим та не проживав за адресою, за якою виникла заборгованість, його постійне місце реєстрації та проживання з20 жовтня 1993 року є АДРЕСА_1 . Відповідно він не був споживачем послуг які надавало КП «ХТМ».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до наданої позивачем довідки місце проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , тому вони є споживачами послуг з центрального опалення і постачання гарячої води шляхом відкриття абонентського рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг з теплопостачання, з урахуванням періоду платежу, заборгованість за надані відповідачам послуги з теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 в загальній сумі становить 76606, 16 грн.

За наданим позивачем розрахунком у період з 01.02.2020 року по 23.02.2022 за прострочення сплати послуг позивачем нараховано 3% річних в розмірі 1962,56 грн., інфляційні втрати-13048,56 грн.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідачі вказані послуги сплачують несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 утворилася заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у розмірі 76606,16 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданими суду рахунком.

Відповідачами не спростовано наявність заборгованості, контррозрахунку суду не надано.

Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення по справі ухвалено в спрощеному порядку за відсутності учасників справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась суду за адресою реєстрації місця проживання відповідачів, проте згідно довідки про Укрпошта не була вручена адресатам та була повернута за закінченням терміну зберігання ( а.с. 19-20).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції визнавши його неналежним відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. (ст. 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. (Ст. 50 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Свої позовні вимоги КП «ХТМ» пред`являє до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та просить стягнути з них заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 01.11.2017 по 23.02.2022 в сумі 76606, 16 грн., інфляційні втрати-13048,56 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання -1962,56 грн.

Апелянт ОСОБА_4 зазначає, що не був споживачем послуг з центрального опалення і постачання гарячої води КП «Харківські теплові мережі », ніколи не проживав та не був зареєстрованим за адресою : АДРЕСА_2 , не мав , та не має у власності, а ні частки власності на кв. АДРЕСА_3 .

На підтвердження місця реєстрації та проживання з 20 жовтня 1993 року по теперішний час за адресою : АДРЕСА_1 , надано довідку старости Світличенського старостинського округу Богодухівського району Харківської області від 29.01.2024 року (а.с. 49) .

Крім того, згідно свідоцтва про шлюб від 11 лютого 2020 року його прізвище ОСОБА_6 , а не ОСОБА_3 , як зазначено судом першої інстанції в своєму рішенні (а.с. 47).

Відповідно до довідки від 07.11.2023 № 6331- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.

В матеріалах справи містяться суперечливі дані щодо місця проживання ОСОБА_4 в квартирі в якій виникла заборгованість з наданих житлово комунальних послуг.

Позивачем належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 є споживачем за адресою: АДРЕСА_2 не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач пред`явив позов до ОСОБА_8 як належного відповідача.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 344/13973/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, як заявлені до неналежного відповідача.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4 в сумі 1816,89 грн у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2023 року скасувати в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_2 у ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ) на користь ОСОБА_4 сплачену суму судового збору у сумі 1816,89 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді

І.В. Бурлака

Ю.М. Мальований