Справа 524/2997/23
Провадження № 2/524/283/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря судового засідання Булаєнко С.М., представників відповідача ОСОБА_1 , Пшеничного О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22298,18 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позов мотивовано тим, що з жовтня 2011 року позивач працює на ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю».

01.03.2023 його було ознайомлено під підпис із наказом від 31.01.2023 № 66 про призупинення дії трудового договору у зв`язку із неможливістю забезпечення працівників роботою через військову агресію проти України на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2020 № 2136-ІХ.

Вказував, що з 01.03.2023 він був позбавлений можливості працювати з підстав незаконного призупинення дії трудового договору та відповідно отримувати заробітну плату. Вважає наказ незаконним, оскільки він мав можливість виконувати роботу і підприємство могло надати йому таку роботу, хоча і в меншому обсязі.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У своєму відзиві відповідач зазначив, що проти задоволення позову він заперечує. Просив врахувати, що трудові відносини були припинені з ізолювальником 4 розряду ОСОБА_2 , оскільки на підприємстві працював ізолювальник з більш високою кваліфікацією.

Вказав, що вина роботодавця у відсутності можливості забезпечення працівника роботою в умовах воєнного стану відсутня.

Просив врахувати, що після відновлення можливості забезпечення позивача роботою, останній подав заяву про звільнення. Вважає, що метою подання позову є безпідставне отримання коштів, а не відновлення трудових відносин.

Витрати на правничу допомогу просив зменшити, оскільки вважає їх необґрунтованими.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

31.01.2023 ПрАТ «КЗТВ» прийнято наказ №66 «Про призупинення дії трудового договору» відповідно до якого з 01.03.2023 призупинено дію трудового договору ОСОБА_2 до відновлення можливості забезпечення працівників роботою, у зв`язку із неможливістю забезпечення працівників роботою через військову агресію російської федерації проти України.

За допомогою електронного звернення позивач 04.05.2023 звернувся до Управління Держпраці у Полтавській області з проханням внести припис ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про скасування вказаного наказу.

19.05.2023 Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надіслало на адресу ОСОБА_2 лист з повідомленням про те, що для захисту порушених прав він має право звернутись до суду.

19.05.2023 ОСОБА_2 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 22.05.2023.

22.05.2023 ТОВ «КЗТВ» прийнято наказ №46 про припинення трудового договору з ОСОБА_2 відповідно до ст. 38 КЗпП України

НОРМИ ПРАВА

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено на даний час.

Згідно з пунктом 3 вказаного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Закон України від 15.03.2022 № 2136-IX надає роботодавцю право призупинити дію трудового договору з працівником під час дії воєнного стану та не сплачувати заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам за час призупинення дії трудового договору, відшкодування яких у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Разом з тим, виходячи з аналізу положень частини першої статті 13 вказаного Закону, для призупинення дії трудового договору необхідна наявність виключних обставин, що унеможливлюють забезпечення роботодавцем конкретного працівника роботою через збройну агресію проти України, та неможливість виконання роботи цим працівником.

Відсутність хоча б однієї із зазначених умов не дає підстав для призупинення дії трудового договору.

Так, із змісту оскаржуваного наказу, а також з табелів обліку робочого часу і наказів від 28.02.2023 №151 «Про норму тривалості робочого часу у березні 2023», від 29.03.2023 №225 «Про норму тривалості робочого часу у квітні 2023», від 27.04.2023 №314 «Про норму тривалості робочого часу у травні 2023» вбачається, що для працівників із 36 год. робочим тижнем в березні 2023 року встановлено норму тривалості робочого часу 23 робочих дні 165,6 год; а в квітні 20 робочих днів 144 год, що відповідає звичайній тривалості робочого часу.

З цих підстав, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що виключають можливість виконання обов`язків обома сторонами трудового договору, а відтак, і підстав для призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 ..

Отже, суд вважає за можливе скасувати наказ ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 31.01.2023 № 66 в частині призупинення дії трудового договору з 01.03.2023 із ОСОБА_2 .

Щодо стягнення середнього заробітку

Суд приймає до уваги те, що призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Керуючись принципом верховенства права та, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, що передбачено частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України, та застосувати до даних правовідносин положення статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При розрахунку суми середнього заробітку суд враховує розмір заробітку за січень 2023 грудень 2022 року, що становлять 2 повних місяці роботи.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 72,59 грн/год та обрахована таким чином: (6252,47 грн(зп за грудень 2022 року + 5768 грн(зп за січень 2023 року за мінусом 2715,95 грн(виплат по лікарняному листу))/(86,4 год. + 79,2 год.) = 12020,47 грн/165,6 год.=72,59 грн/год;

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача становить 29790,94 грн та обрахований таким чином: (410,40 год(165,6 год.(березень 2023 року) + 136,8 год.( квітень 2023 року) + 108 год.(01.05-21.05.2023)*72,59 грн/год).

З огляду на викладене , суд частково задовольняє позов.

З відповідача на користь держави суд стягує судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу.

Надані позивачем докази підтверджують сплату витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення закону, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки сформульовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача зазначених витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги обсяг доказів, який було долучено до позовної заяви, а саме відсутність доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Суд вважає достатнім та співмірним відшкодувати позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 31.01.2023 № 66 в частині призупинення дії трудового договору з 01.03.2023 із ОСОБА_2 .

Стягнути із ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», Код ЄДРПОУ 00152299, 39609, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Свіштовська, будинок 4 на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 01.03.2023 по 21.05.2023 в сумі 29790,94 грн з відрахуванням із вказаної суми всіх належних зборів, податків та обов`язкових платежів та судові витрати в сумі 2500 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», Код , 39609, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Свіштовська, будинок 4 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.04.2024

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ