г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2042/22
Номер провадження 2/213/28/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Мазуренка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Дударєвої В.С., Ємельянцевої Т.С.

без участі учасників справи,

розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №213/2042/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Металургійний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павленко В.В. звернувся до суду в інтересах позивача з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 12.05.2018 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , однак з ним з 2021 року не проживає. Останній мешкає в РФ. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька ОСОБА_4 , батьком якої в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_3 . Біологічним батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 , який визнає свої батьківство.

Просить визнати відповідача батьком її доньки та внести відповідні зміни в актовий запис про її народження.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Останні надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Позивач в заяві зазначила, що відповідач до суду не з`явиться, він визнає ОСОБА_5 своєю дитиною та інколи просить з нею побачитися, дарує на свята подарунки. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача.

Третя особа - ОСОБА_3 та представник третьої особи відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Пояснень щодо позову від них не надійшло.

З відділу ДРАЦС надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти розгляду справи по суті не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання

всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у справі.

15 листопада 2022 року залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

09 березня 2023 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалами суду від 03 жовтня 2023 року та 23 листопада 2023 року витребувані докази про перетин державного кордону України позивачкою та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 17 січня 2024 року визнано обов`язковою участь відповідача в судових засіданнях при розгляді даної справи.

Дослідив матеріали справи, вислухав покази свідка, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

12 травня 2018 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Чеховським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 (а.с.6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_7 , батьками якої в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис про народження №167 від 25.05.2022 (а.с.9).

Позивач разом із дитиною мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,10).

Ухвала суду про призначення судово-генетичної молекулярної експертизи повернута без виконання у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на експертизу (а.с.46).

Із відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України видно, що в ОСОБА_1 період з 01.01.2020 по 11.10.2023 тричі перетинала кордон України в пункті пропуску Гоптівка. Останній раз в`їхала на територію України 28.05.2021 (а.с.112).

Відомостей про перетинання державного кордону України громадянином РФ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 2021 року по 29 листопада 2023 року в базі даних не виявлено (а.с.122).

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що з відповідачем по справі знайома з 14 років. В 2018 році вона вийшла заміж за ОСОБА_3 в Російській Федерації. Через деякий час вона повернулась до України, розірвати шлюб не мала часу. Офіційний чоловік в Україну не приїздив, вона також з 2021 року не виїздила з України. Два з половиною роки тому у неї склались стосунки з відповідачем. Коли завагітніла, відповідач покинув її. В 2022 році вона народила доньку, відповідач допомагав фінансово.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, самою дитиною, яка досягла повноліття , а також особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.3 ст. 128 СК України).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, пояснення самих сторін.

При цьому, будь-яких належних доказів щодо спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства до народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стороною позивача не надано.

До показів позивача, як свідка, суд ставиться критично оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні іншими належними та допустимими доказами. Інших свідків судом допитано не було.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будь якої заяви, відзиву на позов не направив, про своє ставлення щодо визнання його батьком дитини ОСОБА_9 - не зазначив.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц).

КЦС ВС в постанові від 28 листопада 2019 року по справі №601/1140/15-ц

(61-6989св19) вказав на рішення Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява №3451/05, §34).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 06 лютого 2023 року не з`явився для проведення призначеної судом судово-генетичної експертизи та забору біологічних зразків (а.с.45,46). Будь-якого іншого генетичного дослідження сторонами не проведено, висновку ДНК-тесту суду не надано.

Спір про визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто захід, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

Встановлено, що батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записаний ОСОБА_3 , з яким мати дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про не доведеність батьківства відповідача ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачем не доведено перед судом, що визнання відповідача батьком вказаної дитини буде відповідати інтересах дитини.

З урахуванням викладеного в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 125, 128 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 90, 95, 109, 128, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Металургійний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомо.

Третя особа: Металургійний районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), пр. Металургів, 16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення 08 травня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко