Номер провадження: 22-ц/813/3461/24
Справа № 494/1800/23
Головуючий у першій інстанції Римар І.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 494/1800/23

Провадження номер: 22-ц/813/3461/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Рупець Наталі Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Березівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Римар І.А. 20 листопада 2023 року, повний текст рішення складено 23 листопада 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу № 494/719/20, виданого 08.09.2020 року Березівським районним судом Одеської області, а саме - на одну третину заробітку (доходу) на її користь на утримання дітей, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (а. с. 1 - 4).

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 2007 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фактично з грудня 2019 року сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, рішенням Березівського районного суду від 15.09.2020 року шлюб між ними розірвано.

На час звернення до суду з даним позовом у Березівському відділі ДВС у Березівському районі Одеської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 494/719/20, виданого 08.09.2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону.

На даний час змінилися обставини матеріального стану відповідача, він проходить службу в ЗСУ де отримує стабільну заробітну плату, постійно приховує розмір своїх доходів, належної допомоги на утримання дітей не надає.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даним позовом.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

24.10.2023 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовної заяви (а. с. 32 - 36).

Посилається на те, що з моменту винесення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей аліменти сплачуються щомісячно. Крім сплати аліментів відповідач завжди купує все необхідне дітям, а саме - одяг, гаджети для навчання, продукти харчування. Також відповідач направляє кошти на картки дітей, які відкрив та прив`язав до свого банківського рахунку. У серпні 2021 року у відповідача народилась дитина від цивільної дружини, які перебувають на його утриманні.

Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, з урахуванням індексації відповідно до закону, на - одну третину заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили (а. с. 163 - 164 зворотна сторона).

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Визначення указаного позивачкою способу стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Рупець Наталія Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 167 - 174).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що крім сплати аліментів відповідач завжди купує все необхідне дітям, а саме - одяг, гаджети для навчання, продукти харчування, направляє кошти на картки дітей, які відкрив та прив`язав до свого банківського рахунку. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться хвора матір, якій він допомагає матеріально. Також в серпні 2021 року у відповідача народилась дитина від цивільної дружини, які також перебувають на його утриманні.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2023 року апеляційну скаргу адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків (а. с. 181 - 182).

Апелянтом надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги та сплачено судовий збір (а. с 186, 189).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 (а. с. 192 - 193).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

З довідки про доставку електронного листа від 16.01.2024 року документ в електронному вигляді «Ухвала (пуста)» від 15.01.2021 року доставлено до електронної скриньки адвоката Рупець Н.О., діючої від імені ОСОБА_2 (а. с. 194 зворотна сторона).

Згідно розписки (а. с. 198) позивачка ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги безпосередньо в апеляційному суді 18.04.2024 року. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (збільшення розміру аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 27.10.2007 року по 15.09.2020 року.

Під час шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 12, 15).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 15.09.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 19 - 20).

Судовим наказом Березівського районного суду Одеської області від 08.09.2020 року у справі № 494/719/20 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону (а. с. 18).

31.08.2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей (а. с. 22).

З витягів з реєстру територіальної громади від 14.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 7, 10, 14, 17).

Відповідно до довідки від 19.09.2023 року ОСОБА_1 працює у ВУЖКГ м. Березівка та отримує відповідну заробітну плату, також довідкою від 12.09.2023 року підтверджується, що вона отримує соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а. с. 8, 9).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Щодо, посилання ОСОБА_2 на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утриманні на час звернення позивачки з вказаним позовом, крім дітей від першого шлюбу, знаходяться ще одна дитина від цивільної дружини та мати пенсіонерка, колегія суддів зазначає наступне.

Утримання інших дітей жодним чином не має здійснюватися за рахунок погіршення утримання іншої дитини, так як права дітей є рівними.

Відповідно до правової позиції Верховного суду у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, обґрунтовувала вимоги щодо зміни розміру аліментів, значним погіршенням її матеріального стану та поліпшенням матеріального стану відповідача.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи підтвердженні належним чином, та вимоги, щодо збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки від 19.09.2023 року № 01-02-278 ОСОБА_1 працює у ВУЖКГ м. Березівка та отримує заробітну плату, яка з березня 2023 року по серпень 2023 року становитьу загальному розмірі -50 329,60 грн., а з усіма вирахуваннями складає - 40 515,33 грн. (а. с. 8).

Згідно довідки від 12.09.2023 року № 560 вбачається, що ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, яка у період з квітня 2023 року по червень 2023 року склала - 1 872,72 грн. на місяць, а у період з липня 2023 року по вересень 2023 року склала - 1 655,85 грн. (а. с. 9).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_5 та сина Серафима на - одну третину заробітку (доходу) на користь, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , відсутні.

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Рупець Наталії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе