Номер провадження: 22-ц/813/1832/24
Справа № 522/8357/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 червня 2023 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити особу ОСОБА_1 , яка народилася у місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_1 у зв`язку з втратою паспорту їй необхідно отримати новий, однак це виявилось неможливим через те, що в актовому записі про її народження зроблено помилку, а саме замість вірного року народження - 1962 , зазначено помилково - 1952. Вказує, що інші її документи підтверджують її дату народження 1962 рік. Також вказує, що в органах міграційної служби їй було запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення особистості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 06 червня 2023 року ухвалено заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , яка народилася у місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що суду надано достатні докази на підтвердження особи заявника ОСОБА_1 , а саме її свідоцтво про народження, два свідоцтва про шлюб, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, витяг з реєстру щодо права власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що представниками ГУ ДМС України в Одеській області обґрунтовано припускається, що при оформленні свідоцтва про народження ОСОБА_1 використовувався підроблений документ, а зміст свідоцтва про укладення шлюбу від 08.05.1985 не відповідає дійсності. Вважає, що невстановленими особами та ОСОБА_1 при оформленні та подачі згаданих документів було можливо вчинено ряд кримінальних правопорушень, передбачених статтею 358 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції не було надано часу представнику ГУ ДМС України в Одеській області для надання суду письмових пояснень.

Посилаючись на те, що відповідно до частини статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку, вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Софронкова Н.О. просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні, представник ОСОБА_1 адвокат Софронкова Н.О. надала пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права

Представник ГУ ДМС України в Одеській області Коблов С.С. надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 22.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив скаржнику у задоволенні клопотань про виклик свідка, витребування та долучення доказів з огляду на те, що скаржником не доведено, відповідно до вимог статей 83 та 84 ЦПК України, неможливість виклику свідка та надання доказів під час розгляду судом першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 21.01.2020 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, актовий запис про народження №6 складений 30.09.2008 Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 9).

08 травня 1985 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 08.05.1985 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про одруження з ОСОБА_6 від 28.11.2003 вбачається, що дата народження ОСОБА_1 зазначена - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).

Як вбачається з копії дублікату довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 . Довідка видана 10.03.1999 (а.с.10).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , країна громадянства: Україна, адреса: АДРЕСА_1 ) є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2014 (а.с.11).

В копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , виданому 03.02.2010 ІМВС Краматорського МВ ГУМС України в Донецькій області, вказана дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області відмовлено у видачі та оформленні паспорта громадянина України, адже в результаті перевірки не підтверджений актовий запис народження, також місце проживання не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6 - лист Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).

У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом визначено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи наведені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника у цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно з вимогами вказаного законодавства України у разі якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20 (провадження №61-20060св21).

У справі, яка переглядається, в обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що у зв`язку з втратою паспорту їй необхідно отримати новий, однак це виявилось неможливим через те, що в актовому записі про її народження зроблено помилку, а саме замість вірного року народження - 1962 , зазначено помилково - 1952. Також заявник зазначила, що в органах міграційної служби їй було запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення особистості.

На підтвердження заявлених вимог до матеріалів справи долучено, зокрема, копії свідоцтва про народження, свідоцтв про укладення шлюбу, дубліката довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також лист Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у видачі та оформленні паспорта громадянина України.

Крім того, судом першої інстанції було надано оцінку відповіді №55447 від 02.05.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, з якої вбачається, що про ОСОБА_1 наявна інформація про її стать, РНОКПП - НОМЕР_4 та дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції оцінив зібрані у справі докази та правильно встановив особу заявника, про що навів відповідні мотиви.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявник має право на встановлення її особи, оскільки Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області відмовлено у видачі та оформленні паспорта громадянина України, адже в результаті перевірки не підтверджений актовий запис про народження та зареєстроване місце проживання, тому встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані заінтересованою особою під час розгляду справи судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення її особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, від 20 березня 2024 року у справі № 760/10717/22.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при оформленні свідоцтва про народження ОСОБА_1 використовувався підроблений документ, а зміст свідоцтва про укладення шлюбу від 08.05.1985 не відповідає дійсності, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимим доказами.

Твердження в апеляційній скарзі в частині того, що судом першої інстанції не було надано представнику ГУ ДМС України в Одеській області для надання суду письмових пояснень є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, в яких міститься підтвердження надсилання судом першої інстанції ГУ ДМС в Одеській області копії скарги ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів (а.с. 25, т. 1).

Доводи про порушення судом процесуального права, оскільки суд після виходу до нарадчої кімнати здійснював правосуддя у ряді інших судових справ, не підтверджені відповідними висновками перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення суду ухвалено у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький