ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м.Суми

Справа №592/6286/23

Номер провадження 22-ц/816/537/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 рокуу складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2023 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 03 червня 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 21 листопада 2022 року становить 186 214 грн 41 коп., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 142 984 грн 63 коп.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 10 грн 59 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 43 219 грн 19 коп. та судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 року позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 03 червня 2021 року у розмірі 60 164,74 грн.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Стягнуто з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5097 грн 53 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині розміру відшкодування судових витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення в частині стягнення з АТ «Таскомбанк» судових витрат та стягнути на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6800 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не заявлялося клопотання про зменшення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, він не обґрунтовував підстави для такого зменшення та не надав відповідних доказів. Позивач лише просив відмовити у стягненні судових витрат, ігноруючи подані докази укладеного договору та витрат, чим позбавив її можливості спростувати таке клопотання.

Звертає увагу суду на те, що договором з адвокатом Кузнецовим А.С, який був наданий суду першої інстанції, передбачений фіксований розмір гонорару в сумі 10 000 грн.

Вважає, що судом не були враховані висновки Верховного Суду у справі № 910/12876/19 та у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, що призвело до хибного висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу без відповідного клопотання про зменшення від іншої сторони та втрутитися в договірні відносини між адвокатом та клієнтом.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог по суті не оскаржується, а тому колегією суддів відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також визнання судом витрат неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, які підлягають відшкодуванню позивачем, до 6000 грн. На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову та покладенням судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважав за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки різницю в судових витратах в сумі 5097 грн 53 коп.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Згідно ч. 1, п. 3) ч. 2, ч. 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси відповідачки ОСОБА_1 представляв адвокат Кузнецов А.С. (а.с. 71).

У відзиві на позовну заяву стороною відповідача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердженнях понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача було надано копію договору № 2023-08/06 про надання правової допомоги від 08 червня 2023 року, п. 4.1 якого передбачено, що вартість послуг за цим договором має фіксований розмір та складає 10 000 грн.; копію довідки про детальний опис робіт адвоката, необхідний для надання правової допомоги ОСОБА_1 , складену 11 липня 2023 року, копії квитанцій від 15 червня та 05 липня 2023 року про сплату ОСОБА_1 ОСОБА_2 по 2000 грн відповідно (а.с. 78-80).

У відповіді на відзив позивач АТ «Таскомбанк», посилаючись на те, що до позовної заяви не додано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату, та посилаючись на незначну складність даної справи, ставив питання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Твердження відповідачки, що позивачем не заявлялося клопотання про зменшення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги не надходило, а тому у суду були відсутні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, спростовуються матеріалами справи, зокрема як вже зазначалося вище, відповідь на відзив на позовну заяву містить також заперечення щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України були враховані судом першої інстанції, при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню.

Стосовно доводів скаржниці, що судом не було враховано обставину того, що договором про надання правової допомоги був передбачений фіксований розмір гонорару в сумі 10 000 грн, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

В даній справі суд першої інстанції врахував заперечення позивача щодо заявлених стороною відповідачки до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп. Колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, є неспівмірними зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на представництво інтересів відповідачки у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта. З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення витрат та з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір витрат на професійну правничу допомогу 6000 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. Підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6800 грн не вбачається.

Оскільки з відповідачки на користь позивача підлягали стягненню судові витрати в сумі 902 грн 47 коп, а з позивача на користь відповідачки - 6000 грн, суд першої інстанції на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягнув з позивача на користь відповідача відповідну різницю судових витрат в розмірі 5097 грн 53 коп. Колегія суддів погоджується з вказаним розподілом судових витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382; 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов