461/9509/24
2-з/465/199/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючого судді Кушнір Б.Б., з участю секретаря Швед О.Р., з участю адвоката Змислої М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Змислою М.Р. про забезпечення позову по цивільній справі №461/9509/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Змисла Марта Русланівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герич Ірина Богданівна, нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясинська Ніна Миколаївна, про визнання заповітів недійсними, -

встановив:

Адвокат Змисла Марта Русланівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герич Ірина Богданівна, нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясинська Ніна Миколаївна про визнання заповітів недійсними.

Разом із позовною заявою адвокат Змисла Марта Русланівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про забезпечення позову, згідно якої просить заборонити приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Герич Ірині Богданівні видавати свідоцтво про прийняття спадщини та вчиняти дії щодо оформлення спадщини у Спадковій справі № 10/24, відкритої після смерті ОСОБА_4 , до вирішення даної справи, стверджуючи, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Ухвалами Галицького районного суду м. Львова в складі головуючого судді Стрельбицького В.В. від 02.12.2024 даний позов та заяву про забезпечення позову передано на розгляд до Франківського районного суду м. Львова.

Вказану заяву про забезпечення позову було передано в провадження судді Кушнір Б.Б. у відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.12.2024.

Згідно з ч. 3 ст. 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

17.12.2024 ухвалою судді розгляд даної заяви було призначено у судовому засіданні за участю представника позивача відповідно до положень ч.3 ст.153 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги заяви про забезпечення підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві про забезпечення позову. Додатково вказала, що відповідачі звернулись до приватного нотаріуса із заявами з метою отримання свідоцтв про прийняття спадщин, тому просила таку задовольнити.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із роз`яснень п.6 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів , щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17(провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до постанов Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Так, предметом позову є вимоги позивача до відповідачів про визнання заповітів недійсними, зокрема просить визнати: заповіт від 15.04.2024, який зареєстрований в реєстрі за №1-210, заповіт від 15.04.2024, який зареєстрований в реєстрі за №1-211, заповіт від 15.04.2024, який зареєстрований в реєстрі за №1-216, заповіт від 15.04.2024, який зареєстрований в реєстрі за №1-217, які складені ОСОБА_4 та посвідчені нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясинською Ніною Миколаївною недійними.

У заяві про забезпечення позову, представник позивача зазначає, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак шестимісячний строк для прийняття спадщини завершився 15.11.2024.

Враховуючи те, що строк для прийняття спадщини завершився, а відтак наявні достатні підстави припускати про те, що відповідачі як спадкоємці за заповітом отримають свідоцтво про прийняття спадщини, а відтак зареєструють за собою право власність на спадкове майно.

Така ситуація утруднить виконання судового рішення та безпосередньо вплине на неможливість отримати дієвий захист порушених прав ОСОБА_6 .

Отже, не невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про визнання заповітів недійсними, оскільки невжиття вказаних заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення спадкових прав позивача.

З огляду на вищезазначене, виходячи з обставин справи, суд вважає, що така заява позивача підлягає до часткового задоволення, оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу спадкування майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи можливу тривалість розгляду даної справи, та виходячи із обсягу позовних вимог та засад розумності та обґрунтованості вимог представника позивача щодо забезпечення позову, тому слід забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Герич Ірині Богданівні до набрання законної сили рішенням у даній справі видавати будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно у межах спадкової справи: номер у спадковому реєстрі №72486094; номер у нотаріуса №10/2024, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу та найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору і його невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувсядо суду.

При обранні способу забезпечення позову судом були враховані інтереси як позивача так і відповідачів.

При цьому, суд виходить з того, що заходи забезпечення позову не призведуть до обмеження прав сторін, а слугуватимуть заходом запобігання можливих порушень прав позивача та вжиття такого заходу не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 149-153, 247, 258-261, 353 -355 ЦПК України -

постановив:

Заяву представника позивача про забезпечення позову частково задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Герич Ірині Богданівні до набрання законної сили рішенням у даній справі видавати будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно у межах спадкової справи: номер у спадковому реєстрі №72486094; номер у нотаріуса №10/2024, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: Приватний нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Герич Ірина Богданівна, місцезнаходження: м. Львів, вул. Дорошенка, 38.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 18.12.2024.

Суддя Кушнір Б.Б.