Справа № 158/3538/24
Провадження № 2/0158/946/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Корецька В.В.
за участю секретаря Процик Л.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, припинення режиму спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, припинення режиму спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності.
Зазначають, що вищевказане земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказують, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого за законом. Інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відмовилися, про що подали відповідні заяви до нотаріуса.
При зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
З врахуванням наведеного просять в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки, як на частку, яка перебуває у спільній сумісній власності та припинити режим спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільний справі та призначено підготовче засідання.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечили щодо їх задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2021 року /а.с.9/.
Факт родинних відносин, а саме, що спадкоємець ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.08.1974 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 06.12.1990 року /а.с.10-11/.
У судовому засіданні також встановлено, що інші спадкоємці, відповідачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відмовилися, про що подали відповідні заяви до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
В силу ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначеного, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором.
Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи, те, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, беручи до уваги те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, суд дійшов висновку про задоволення позову у відповідності до заявлених вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 182, 328, 368, 370, 392, 1217, 1222, 1223, 1225, 1258, 1262, 1268, 1269 ЦК України, суд
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, припинення режиму спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька