Провадження №22-ц/812/793/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу №484/5289/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» на ухвалу, яку постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Мельничук Олександра Володимировича у приміщенні цього суду 12 квітня 2024 року, дата складання повного тексту якої не зазначена, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна, яке є спільною частковою власністю,

у с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (далі ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна, яке є спільною частковою власністю.

Позов мотивовано тим, що сторони є співвласниками нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 : ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» належить 76/100 часток у праві власності на цей об`єкт, ОСОБА_2 - 6/25 або 24/100 часток.

Вказане нежитлове приміщення не було поділено між співвласниками в натурі, але з 2008 року між ними склався сталий порядок користування, за яким позивач користується приміщеннями магазину на першому поверсі будівлі літ. А, позначеними №1-13 загальною площею 614,4 кв.м та приміщеннями підвалу, позначеними № IV-VIII, X-XII, XVI-XXV, площею 197,9 кв.м, а відповідач користується приміщеннями підвалу, позначеними № ХІІІ, XIV, XV площею 249,5 кв.м.

Посилаючись на вказані обставини та на наявність технічної можливості виділити кожному співвласникові окремі, ізольовані приміщення, якими фактично користуються сторони, Товариство просило суд провести поділ зазначеного нежитлового приміщення в натурі, визнавши за кожною із сторін право власності на виділені нежитлові приміщення.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2024 року зупинено провадження у справі, яка розглядається, до закінчення розгляду справи № 484/4469/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АТБ-Інвест» про виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, яка розглядається Первомайським міськрайонним судом.

Ухвала суду мотивована тим, що підстави позову у справах № 484/4469/20 та № 484/5289/23 є однаковими, як і склад учасників, різняться лише позовні вимоги (виділ або поділ) та процесуальні ролі учасників справи. На теперішній час провадження у справі № 484/4469/20 зупинено у зв`язку із проведенням повторної судової будівельно-технічної експертизи .

Оскільки у справі № 484/4469/20 призначено повторну експертизу, яку наразі не завершена, результати якої матимуть значення для об`єктивного вирішення позовних вимог, а ухвалене рішення по суті у зазначеній справі може вплинути на розгляд справи № 484/5289/23 через те, що позовні вимоги виділу та поділу є нерозривно пов`язаними між собою, суд вважав, що провадження у справі слід зупинити до закінчення розгляду справи № 484/4469/20 на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на те, що ухвала суду прийнята судом з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не врахував висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, відповідно до яких зупинення провадження згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України необхідним є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено, а об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Також заявник посилається на постанову Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21), в якій вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не зазначив, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому, суд першої інстанції взагалі не аналізував та не встановлював у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі. ТОВ «АТБ-інвест» вважає, що клопотання, подане представником відповідача про зупинення провадження у справі, яке суд задовольнив, є необґрунтованим та таким, яке спрямовано на затягування розгляду вказаної справи, оскільки відповідно до висновку експерта № 21-2078 від 28 жовтня 2022 р. судової будівельно-технічної експертизи, розділити (виділити частку) об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення, магазин, який розташований на першому поверсі багатоквартирного дев`ятиповерхового будинку по АДРЕСА_1 ) відповідно до часток співвласників у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва можливо тільки за вже існуючим порядком володіння та користування нерухомим майном.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Філатов І.Л. просить у задоволенні скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що Первомайським міськрайонним судом розглядається інша справа № 484/4469/20 з тими ж учасниками за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АТБ-Інвест» про виділення в натурі 6/25 часток в праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 1061,8 кв. м. До закінчення розгляду першої справи (№ 484/4469/20) неможливо розглядати справу № 484/5289/23, оскільки вони виникли з одних і тих же правових підстав та між тими ж сторонами. Тобто підстави позову у справі № 484/4469/20 та у справі № 484/5289/23, що розглядається, є однаковими як і склад учасників. Різняться лише позовні вимоги (виділ або поділ) та процесуальні ролі учасників справи. Станом на день подання відзиву провадження у даній справі було зупинено у зв`язку із проведенням повторної судової будівельно-технічної експертизи, що підтверджується копією ухвали Первомайського міськрайонного суду від 30 червня 2023 року у справі № 484/4469/20. Рішення у зазначеній справі вплине на розгляд справи № 484/5289/23, оскільки питання виділу та поділу є нерозривно пов`язаними між собою.

З урахуванням положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, справа №484/5289/24 розглядається за позовом ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , власником 76/100 часток у праві власності на яке є ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», а власником 24/100 часток - ОСОБА_1 .

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні відомості, які підтверджуються, що у провадженні цього ж суду також перебуває справа № 484/4469/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АТБ-Інвест» про виділення в натурі частки, що становить 24/100, з майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме - нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Провадження у справі № 484/4469/20 зупинено ухвалою суду від 30 червня 2023 року у зв`язку із призначенням судом повторної будівельно-технічної експертизи.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зупинив провадження у справі, яка переглядається, до закінчення розгляду справи № 484/4469/20, оскільки вважав, що для цього є передбачені пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України підстави.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати, чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) Верховний Суд вказав, що «тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зробив наступні висновки: «Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

У справі, яка переглядається, заявлено позовну вимогу про поділ об`єкта нерухомого майна нежитлового приміщення. У справі № 484/4469/20 вирішується позовна вимога про виділ частки у праві спільної часткової власності на той саме об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У постанові від 22 серпня 2023 року у справі № 128/2735/20 (провадження № 61-7536св23 Верховний Суд дійшов таких висновків: «виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 також дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.»

Тобто як розгляд позову у справі № 484/4469/20, який заявлений раніше, так і розгляд позову у справі № 484/5289/23, незважаючи на те, що вони не є тотожними (виділ частки у праві спільної часткової власності та поділ об`єкту спільної часткової власності) з огляду на те, що спірне нерухоме майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, матимуть наслідком припинення права спільної часткової власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , оскільки кожному із співвласників за наслідками позовних вимог в обох спорах має бути визначений окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

За такого розгляд та задоволення позову ОСОБА_1 у справі №484/4469/20 призведе до відсутності предмету спору (об`єкту спільної часткової власності) у справі № 484/5289/23.

Такі міркування дають підстави для висновку про те, що між справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Отже, наведене свідчить про неможливість прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення у справі №484/4469/20, що підтверджує необхідність в зупиненні провадження у справі № 484/4469/20.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи суд першої інстанції, з`ясувавши пов`язаність справи, яка розглядається, з іншою справою, що перебуває у провадженні того ж суду, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі.

Так, з огляду на викладене та враховуючи, що зупинення провадження у справі з підстав, визначених статтею 251 ЦПК, є обов`язком, а не правом суду, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильності таких висновків суду не спростовують.

Зокрема, через обов`язковість зупинення відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України не може бути взято до уваги посилання апелянта на дотримання строку розгляду справи судом, перебіг якого на час зупинення провадження припиняється.

Доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що судом неправильно застосовано положення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, так як не враховано, що дана норма права містить застереження про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а матеріали справи містять достатньо доказів, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що метою зупинення провадження у справі за вказаною нормою є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, в даному випадку це наявність або відсутність об`єкту поділу спільної часткової власності.

У справі, яка переглядається, основним питанням є встановлення факту порушення прав заявника як співвласника об`єкту нерухомого майна (нежитлового приміщення), тому, зупиняючи провадження у цій справі, суд першої інстанції правильно врахував, що у справі № 484/4469/20, яка має преюдиційне значення, вирішується питання щодо того, чи буде існувати цей об`єкт права спільної часткової власності.

Також апеляційний суд звертає увагу, що ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», маючи на меті провести поділ в натурі нерухомого майна, співвласником якого є також ОСОБА_1 , не скористався своїм правом на подання зустрічного позову у справі № 484/4469/20, а через тривалий час після відкриття провадження у тій справі подав окремий позов. При цьому колегія суддів відхиляє посилання Товариства на наявність єдиного варіанту поділу нежитлового приміщення відповідно до висновку експерта № 21-2078 від 28 жовтня 2022 року будівельно-технічної експертизи, яка проведена експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки цей висновок виконаний на підставі ухвалу суду у справі № 484/4469/20 і через недоліки цього висновку судом було призначено повторну будівельно-технічну експертизу ухвалою від 30 червня 2023 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року (а.с. 172-177).

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення статті 141 ЦПК України, результати апеляційного перегляду за наслідками якого апеляційним судом ухвалу суду залишена без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» залишити без задоволення, ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 14 травня 2024 року