У Х В А Л А

про залишення без руху

19 грудня 2024 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Клименко А.Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED «BitCapital» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED «BitCapital» про захист прав споживачів.

Відповідно до положень ст.175 ЦПК України, позовна заява, окрім іншого, повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Вказуючи відповідачем юридичну особу, місцем знаходження якої є Лондон, Англія, позивач зазначає код ЄДРПОУ 15205752, тобто ідентифікаційний код вказаної юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України). Однак за вказаним кодом юридичної особи в ЄДРПОУ не зареєстровано.

Згідно матеріалів справи, позивач подав до суду позовну заяву, яка за змістом не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а саме: до позовної заяви позивач на порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України не додав документ про сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом спору є захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, не зазначив про те, яке право споживача порушено (ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

На підставі зазначеного, позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки позивач не навів підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а позиція позивача є суб`єктивним баченням та трактуванням Закону з метою не сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Таким чином, Закон чітко розмежовує, що від оплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Позивач не звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами немайнового характеру, оскільки вони не відносяться до вимог, пов`язаних з захистом прав споживачів, та позивач в даному випадку не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, вимоги позивача, за своєю природою є цивільно-правовими та не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, як подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено підпунктом 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, виходячи з наведеного вище, а також норм Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік", позивач за подання до суду даної позовної заяви має сплатити суму судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Однак, позивач на виконання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додав документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а правова норма, на яку він посилається як на підставу звільнення його від сплати судового збору, не стосується до категорії справ.

Також, позивачем до позовної заяви долучено копії документів, викладених іноземною мовою, а саме копія договору № -253197 від 18.07.2024 р.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Відповідно до ч. 1, ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Тобто чинним законодавством України визначено суд як державний орган, що здійснює правосуддя, та зобов`язаний використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

При цьому, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЦПК України, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас, процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу суду документів, переданих на їх розгляд, складених не державною мовою.

Оскільки подання копій документів іноземною мовою без надання офіційного перекладу їх змісту, є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом, суд позбавлений можливості дослідити зміст таких документів та відповідно встановити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з посиланням на вказані докази.

За таких обставин, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, копії документів, викладені іноземною мовою, повинні бути надані разом з офіційним перекладом їх змісту на державну мову.

Крім того, позивач в долучених до позовної заяви матеріалах вказує місцезнаходження відповідача: Великобританія, м. Лондон, майдан Брейфорд, 5, однак позивачем не дотримано порядку звернення до суду з позовною заявою, в якій відповідачем є іноземний елемент.

Провадження у справах за участю іноземних осіб унормовано розділом ХІ ЦПК України, а також Законом України "Про міжнародне приватне право".

Ст.177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Позовна заява та додані до неї документи викладені українською мовою, що унеможливлює на даний час розгляд судом справи з іноземним елементом, порушує вимоги ЦПК України щодо вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно з п.1.7. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 р. за №573/15264 (далі Інструкція), суди України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах взаємодіють з іноземними компетентними органами через міжрегіональні управління та Міністерство юстиції України.

Відповідно до п. 2.1., 2.1.1. Інструкції у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Доручення складається судом України, який розглядає цивільну справу, і повинно містити інформацію та документи, передбачені міжнародним договором України. Доручення адресується компетентному суду запитуваної держави.

Відповідно до п.2.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54 (надалі Інструкція), доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи щодо нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або іншу мову, передбаченому міжнародним договором України.

Засвідчити правильність перекладу документа з однієї мови на іншу можуть консульські установи України відповідно до ст.38 Закону «Про нотаріат». Також засвідчити правильність перекладу має право будь-який нотаріус України, якщо він знає відповідні мови (ст.79 Закону України «Про нотаріат»). Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений перекладна мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.

При оформленні документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії, Данія, Італія, Іспанія, Ізраїль, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Туреччина, Фінляндія, Франція, Швейцарія, Швеція та інші).

Додані до позовної заяви тексти не відповідають вимогам п. 2.3 Інструкції.

Отже, позивачеві слід надати суду копію позовної заяви та доданих до неї документів з офіційним перекладом відповідно до положень п.2.3 Інструкції.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED «BitCapital» про захист прав споживачів залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали усунути вказані недоліки.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Суддя А.Я. Клименко