РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 565/2206/23

Провадження № 22-ц/4815/528/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року у складі судді Зейкана І. Ю., ухвалене в м. Вараш Рівненської області о 13 годині 40 хвилин,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є її батьками, перебували у зареєстрованому шлюбі до 29 грудня 2003 року. У період перебування батьків у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивачка. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2021 року в справі №565/1379/20, залишенимбез змін постановою Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивачки аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно до 30 червня 2023 року. 30 червня 2023 року припинено стягнення аліментів на користь позивачки. На даний час позивачка продовжує навчання та є здобувачкою вищої освіти другого (магістерського) рівня у Львівському торговельно-економічному університеті; форма навчання є денна та платна; термін навчання закінчується в лютому 2025 року. Витрати на навчання позивачки включають витрати на проїзд, харчування, придбання навчального матеріалу, одягу, плату за навчання (28200 грн в рік) та проживання, і їх несе мати позивачки ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що з відповідача на утримання позивачки стягувалися аліменти за рішенням суду, коли вона здобувала освітній ступінь бакалавра, а з моменту закінчення навчання за освітнім ступенем бакалавра та по цей час батько позивачки жодного утримання не надає, вважає, що він може у добровільному порядку продовжувати ухилятися утримувати її на період її навчання, при здобутті нею освітнього ступеня магістра, тому вважає за необхідне, задля належного її забезпечення, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Оскільки термін навчання позивачки за освітнім ступенем магістра закінчується в лютому 2025 року, а досягнення нею 23-річного віку настає 13 січня 2025 року, тому позовні вимоги щодо часу стягнення аліментів заявляються до 13 січня 2025 року. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення нею 23-річного віку 13 січня 2025 року.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 18 грудня 2023 року, до 13 січня 2025 року включно. Право на утримання припиняється у разі досягнення позивачем ОСОБА_1 23-річного віку. У задоволенні вимог у іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 107 грн 60 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтоване тим, що відповідач має матеріальну спроможність надавати утримання своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, навчається на денній формі навчання та позбавлена можливості самостійно себе утримувати.

Вважаючирішення суду першої інстанції незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі погоджується з тим, що його дитина у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, однак не погоджується із визначеним судом розміром аліментів. Пояснює, що суд при вирішенні спору не звернув увагу на ту обставину, що позивачка від листопада 2022 року офіційно працевлаштована в ДП «Адідас-Україна» та має достатній розмір заробітної плати. Додає, що поза увагою суду залишилась і та важлива обставина, що він перебуває у шлюбі з 2006 року, від якого має двох неповнолітніх дітей, 2008 та 2012 року народження, утримання яких і в цілому матеріальне забезпечення сім`ї несе. Вказує, що за станом здоров`я (гіпертонічна хвороба ІІ ст., цукровий діабет ІІ ст., ангіопатія сітківки обох очей, остеохондроз С1-С7) потребує постійного прийому медичних препаратів, а також стаціонарного лікування кілька разів на рік, що, у свою чергу, тягне за собою суттєві матеріальні витрати. Визнаючи свій обов`язок матеріального забезпечення дитини, погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини заробітку на період її навчання та до досягнення нею 23-річного віку, у зв`язку з чим просить апеляційний суд ухвалити відповідне рішення, скасувавши рішення суду першої інстанції.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Мороченець Ярослав Іванович вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід задовольнити.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції від 28.01.2002 року.

ОСОБА_1 є здобувачкою вищої освіти другого (магістерського) рівня у Львівському торговельно-економічному університеті і навчається на І курсі факультету економіки та управління денної форми здобуття освіти, на платній основі. Закінчує навчання в лютому 2025 року, що підтверджується довідкою №724 від 18.09.2023 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що потребує матеріального забезпечення у зв`язку з витратами на своє навчання, куди включає витрати на проїзд, харчування, придбання навчального матеріалу, одягу, і власне плату за навчання (у розмірі 28 200 грн в рік) та проживання, які несе її мати ОСОБА_3 , а батько, відповідач у справі, припинив надавати допомогу після закінчення нею навчання за освітнім рівнем «бакалавр».

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що позивачка на час постановлення рішення досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі на двох факультетах одночасно (на стаціонарній формі навчання), потребує матеріальної допомоги для забезпечення потреб зв`язку з оплатою гуртожитку, проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку.

Як вбачається із довідки №58, виданої військово-лікарською комісією Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Рівненській області, відповідач ОСОБА_2 пройшов медичний огляд та йому поставлений діагноз і постанова комісії: «Цукровий діабет, ІІ тип, середньої важкості, контрольований медикаментозно, стадія компенсації. Аліментарне ожиріння ІІ (другого) ступеня. Ангіопатія сітківки обох очей. Остеохондроз С1-С7 з незначним порушенням функції хребта. Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з 20 липня 2006 року з ОСОБА_5 .

Від цього шлюбу відповідач має двох неповнолітніх дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, він працевлаштований, проходить службу у військовій частині НОМЕР_5 та отримує відповідне грошове забезпечення, за рахунок якого утримує своїх двох неповнолітніх дітей, матеріально забезпечує сім`ю, оплачує власне лікування. Визнає свій обов`язок по утриманню дітей, проте розмір аліментів, стягнутий судом і заявлений позивачкою, є для нього надмірним, таким, що ставить його в скрутне матеріальне становище, та погоджується на сплату аліментів у розмірі 1/8 частини його доходу.

Матеріали справи містять довідку форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 22.01.2024 року, з якої вбачається, що позивачка ОСОБА_1 офіційно до вересня 2023 року працювала в ДП «Адідас-Україна» та мала достатній розмір заробітної плати. До апеляційної скарги долучено аналогічного змісту довідку за період 2022-2023р.р., яка вказує на те, що до кінця 2023 року позивачка була офіційно працевлаштована та отримувала дохід.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження своїй позовних вимог зазначено, що усі витрати, пов`язані із її навчанням, несе її мати, ОСОБА_3 , однак додані до позовної заяви копії квитанцій свідчать про сплату останньою витрат за надання освітньої послуги вищим навчальним закладом, де навчається позивачка, і будь-які інші витрати, про які йдеться у позовній заяві, не підтверджені належними, достатніми й достовірними доказами. Так само позивачкою не доведено розміру її витрат, пов`язаних із навчанням, з урахуванням отримуваної нею заробітної платив в ДП «Адідас-Україна».

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги, що двоє дітей платника аліментів є неповнолітніми, а відтак обов`язок батьків по її утриманню до досягнення повноліття є абсолютним (на відміну від обов`язку утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, де такий обов`язок залежить від ряду факторів, зокрема, матеріальної можливості платника надавати таке утримання), та потребу повнолітньої дочки платника (позивачки), яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у матеріальній допомозі (з урахуванням власних доходів за місцем офіційного працевлаштування), а також можливість відповідача як батька таку допомогу надавати, оскільки він отримує грошове забезпечення за місцем проходження військової служби, що дає йому змогу забезпечувати своїх дітей належним чином, та можливість забезпечення поруч і з цим достатнього рівня власного життя, а також беручи до уваги наявність у платника сім`ї та необхідність обов`язкових витрат для підтримання власного стану здоров`я на належному рівні, апеляційний суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку. На думку суду, такий розмір аліментів з урахуванням принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню дітей забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 18 грудня 2023 року, до 13 січня 2025 року включно. Право на утримання припиняється у разі досягнення позивачем ОСОБА_1 23-річного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.