КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9681/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024року місто Київ

справа № 756/19533/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

кошти навідшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року в сумі 159500 грн., інфляційні втрати у розмірі 40935,20 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ПАТ «Промінвестбанк» на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року є власником гуртожитку загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Промінвестбанк» та на період роботи в банку їй була надана кімната № НОМЕР_1 у гуртожитку, площею 25,8 кв.м, в якій остання проживає і на даний час.

Зазначав, що ПАТ «Промінвестбанк» є споживачем житлово-комунальних послуг та на підставі договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг, забезпечує експлуатацію гуртожитку.

Посилався на те, що відповідач на дату прийняття банком розпорядження про підвищення тарифів за проживання №70-р від 21 лютого 2017 року та №226-р від 01 червня 2018 року не була працівником банку, а тому повинна була сплачувати по тарифу «Всі інші категорії» щомісячно суму 2000 грн. та з 01 червня 2018 року 4400 грн.

Вказував, що ОСОБА_1 у безпосередніх договірних відносинах з виконавцями житлово-комунальних послуг не перебуває, а тому повинна сплачувати тарифи за проживання в гуртожитку, встановлені банком.

Зазначав, що відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачуєза проживання в гуртожитку, чим порушує свої зобов'язання, внаслідок чого у ОСОБА_1 станом на 01липня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 159500 грн.

Вважає, що вказаний борг відповідач відповідно до вимог ст.625 ЦК України має сплатити з урахування індексу інфляції.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року позов ПАТ «Промінвестбанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 з сином та його родиною, в трудових відносинах з банком не перебуває з 25 червня 2002 року (колишній працівник), що підтверджено самим відповідачем.

Вказував, що за експлікацією від 19 квітня 2021 року квартира має загальну площу 25,8 кв.м. Згідно довідки банку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 чеврня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 159 500 грн.

Зазначав, що суд першої інстанції прийняв виключно позицію відповідача, залишив поза увагою, що банк є приватним власником будинку, встановив тарифи для інших категорій мешканців (не для працівників банку) у своїх розпорядженнях: 2-9/1-р від 25 січня 2017 року, 70-р від 21 лютого 2017 року, 169/1-р від 13 квітня 2018 року, 226-р від 01 червня 2018 року, які відповідачем не оскаржені, в судовому порядку нечинними, неправомірними не визнавались, не скасовувались державними органами управління, відтак прийняті у встановленому законом порядку.

Посилався на те, що на виконання вимог Закону про ЖКП, з метою належного виконання своїх обов`язків перед постачальниками ЖКП, для уникнення відключення банку як «абонента» від ЖКП в будинку, за-для недопущення ситуації із залишення мешканців будинку, у тому числі й відповідача, без ЖКП (без: води, світла, газу, тепла, тощо), банк вчасно та у повному обсязі систематично оплачує виставлені постачальниками рахунки за спожиті ЖКП мешканцями будинку, у тому числі, відповідачем з родиною.

Вказував, що відсутність укладеного договору між відповідачем і банком не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку оплачувати надані їй та спожиті нею послуги.

03 травня 2024 року від представника відповідача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є безпідставною, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказував, що відповідач сплачувала весь час (і в даний час продовжує сплачувати) за користування кімнатою за тарифами для працівників банку, з якими ознайомлювалася на дошці оголошень розташованій на першому поверсі гуртожитку, яка і призначена для інформування мешканців, адже житло виділялося відповідачу саме як працівнику банку. Зазначав, що відповідач не отримувала від позивача жодного офіційного повідомлення (листа), що вонаналежить до якої небудь категорії мешканців гуртожитку. Посилався на те, що позивачем жодним чином недоведені суми витрат, які він поніс, які і стали підставою нарахування заборгованості, стягнення якої заявляв позивач, відсутність у матеріалах справи будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку. Вказував, що банком не доведено жодним чином укладення з відповідачем будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме у тому розмірі який передбачений розпорядженнями.

15 травня 2024 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, зміни її розміру, а також розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, надано суперечливі доводи щодо визначення площі кімнати, яку займає відповідач, які не підтверджені жодними доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Промінвестбанк» є власником об`єкту житлової нерухомості - гуртожитку загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в, на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року.

ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Промінвестбанк» та на період роботи їй була виділена кімната в гуртожитку № НОМЕР_1 площею 25,8 кв.м, з 25 червня 2002 року відповідач не працює у банку.

За експлікацією від 19 квітня 2021 року кімната №504 має загальну площу 25,8 кв.м, житлову - 13,1 кв.м.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» №758-р від 18 серпня 2015 року затверджено Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк», які передбачали право банку в односторонньому порядку змінювати, зокрема, вартість проживання, комунальних послуг в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо (п.4.2 Правил).

Відповідно до загальних положень цих Правил, вони є обов`язковими для всіх категорій мешканців гуртожитку, мешканці зобов`язані знати та дотримуватися цих Правил.

Згідно з п.2.1. Правил поселення мешканців до гуртожитку банку, як тимчасово, так і на постійній основі, здійснюється виключно на підставі рішення директора Департаменту управління персоналом банку.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» від 21 лютого 2017 року №70-р встановлені тарифи на проживання у гуртожитку, зокрема, для осіб, які не є працівниками банку встановлено плату у розмірі 2000 грн.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» №80-р від 03 березня 2017 року затверджено нові Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк».

Згідно з п.2.1. цих Правил поселення мешканців до гуртожитку банку здійснюється на підставі заяви відповідної фізичної особи та рішення директора Планово-фінансового департаменту.

Пунктом 4.2 цих Правил визначено обов`язок мешканця гуртожитку проводити оплату за проживання у гуртожитку на рахунок банку. Банк має право в односторонньому порядку змінювати вартість проживання, комунальних послу в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» «Щодо встановлення тарифів на проживання в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» від 01 червня 2018 року №226-р з 01червня 2018 року встановлено нові тарифи на проживання в гуртожитку, зокрема, при площі кімнати 25,6 кв.м інших категорій (не працівники банку) сплачується платаза кімнату у розмірі 4400 грн.

На обґрунтування тарифів на проживання в будинку на підставі видатків на його утримання у 2017-2021 роках банк подав до суду першої інстанції: договори з постачальниками ЖКП, рахунки/рахунки-фактури, акти приймання-передачі наданих послуг, договори з надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, прибирання приміщень, якими доведені витрати, понесені банком на утримання та обслуговування будинку.

Так, позивачем до суду надані: договір про постачання електричної енергії споживачу від 21 грудня 2018 року №09/14-1489/10/21, договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26 червня 2018 року, договір №205009/14 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 01 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАТ «Київспецтранс», договір про умови поставки газу балансоутримувачам №3.3.1595 від 13 серпня 2015 року, укладеного між ДП «КиївГазЕнерджи», ПАТ «Київгаз» та ПАТ «Промінвестбанк», договір про постачання природного газу балансоутримувачу від 01 січня 2020 року, договір про розподіл природного газу від 22 квітня 2016 року №231410, договір на послуги водопостачання та водовідведення від 28 лютого 2003 року, договір №58/1198-10 про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньо будинкових мереж), договір на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 12 грудня 2014 року, договір підряду № 02/11 від 02 листопада 2015 року, договір про надання послуг бізнес-мережі, акти приймання-передачі житлово-комунальних послуг.

Згідно довідки виданої Департаментом фінансів ПАТ «Промінвестбанк» з 01 березня 2017 року у тарифи на проживання в гуртожитку з урахуванням площі кімнати на місяць входили: фіксований тариф, в який входять всі витрати на житлово-комунальні послуги - електроенергія, теплоенергія, холодна вода, водопостачання, дератизація та дезінфекція, вивіз сміття, ремонт та тех.обслуговування ліфтів, обслуговування прибудинкової території, електроосвітлення, зовнішнє освітлення, плата за які окремо не стягується.

Як вбачається з довідки виданої Департаментом фінансів ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги по кімнаті № НОМЕР_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року становить159500грн.

З вказаної довідки вбачається, що відповідач періодично вносила плату за житлово-комунальні послуги, однак не у повному обсязі. За період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року відповідачем було оплачено послуги на загальну суму 33300 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач є споживачем ЖКП, які їй надавались на підставі договорів, укладених між банком та постачальниками послуг, проте остання свої зобов`язання у повному обсязі не виконує, не сплачує за проживання у кімнаті та користування житлово-комунальними послугами. Вказував, що на підставі розпорядженням 70-р від 21 лютого 2017 року банк встановив з 01 березня 2017 року тариф «усі інші категорії» - 2000 грн/міс. на проживання в будинку за квартиру площею 13,2 кв.м, що стосується кімнати відповідача, а розпорядженням №226-р від 01 червня 2018 року банк встановив з 01 чеврня 2018 року тариф «усі інші категорії» - 4400 грн/міс. (не скасований) на проживання в будинку за квартиру площею 25,6 кв.м, що стосується кімнати відповідача.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

09 листопада 2017 року набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.

Відповідно до статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (центральне постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів. Освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84 (який був чинний станом на день виникнення спірних правовідносин та до 02 січня 2019 року) визначено, що гуртожитки за своїм призначенням поділяються на два види: для проживання окремих осіб (жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім`ї).

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІІ Положення особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженим власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, яка проживає в гуртожитку.

Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

За таких умов мешканці гуртожитку оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги, якщо вони надаються за згодою мешканців гуртожитку та оплачуються на договірних засадах.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 15 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498, яке набуло чинності 26 червня 2018 року, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає:

витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами);

інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що остання проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які їй надаються на підставі укладених ПАТ «Промінвестбанк» договорів з постачальниками послуг.

Отже, враховуючи те, що відповідач фактично користувалася житлово-комунальними послугами, проти чого не заперечувала, остання зобов`язана нести витрати по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг.

Зважаючи на те, що витрати по оплаті за надані та спожиті послуги з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року поніс власник гуртожитку, тобто позивач, тому останній має право вимагати у мешканців гуртожитку відшкодувати понесені ним витрати у разі їх доведеності.

Оскільки відповідач належним чином не виконує свої обов`язки по оплаті наданих їйжитлово-комунальних послуг, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 рокув сумі 159500 грн. з розрахунку за період з 01 квітня 2017 року по 31 травня 2018 року в розмірі 2000 грн./міс. та за період з 01 червня 2018 року по 30 чеврня 2021 року в розмірі 4400 грн./міс.

Відповідачем свого контррозрахунку надано не було.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що банком не доведено жодним чином укладення з нею будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме у тому розмірі який передбачений розпорядженнями є неспроможними, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності письмової форми укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що відсутні у матеріалах справи будь-які дані про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку, колегія суддів відхиляє, оскільки понесені позивачем витрати підтверджуються наданими до суду платіжними документами, щомісячною сплатою коштів на рахунок організацій, які надають ці послуги.

При цьому, банкє власником будівлі гуртожитку, а тому має право встановлювати оплату за проживання в гуртожику. Окрім того, право змінювати вартість проживання, комунальних послуг в односторонньому порядку передбачено положеннями Правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку (п.4.2).

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги, а тому дійшов помилково висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2021 рокув сумі 159500грн.

Позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 40935,20 грн.за період з 02 квітня 2018 року по 03 грудня 2021 року, при цьому у розрахунку вихозив з суми 159500 грн.

Перевіряючи розрахунок інфляційнихвитрат, наданий позивачем, колегія суддів не погоджується з ним та виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем щодо оплати житлово-комунальних послуг за проживання у кімнаті №504.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

При цьому, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Згідно з п.4.2. правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» мешканці гуртожитку зобов`язані щомісячно до 20-го числа проводити оплату Банку за проживання в гуртожитку.

Відповідно до п.18 постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630 (чинної на час спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Аналогічні положення містяться в інших нормативно-правових актах, які регулюють порядок надання житлово-комунальних послуг. Тобто оплата за житлово-комунальні послуги має здійснюватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

Таким чином, обрахунок інфляційних втрат слід здійснювати за період починаючи з 02 квітня 2018 року по 03 грудня 2021 року за кожним вищезазначеним місячним платежем.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати розраховані із щомісячної суми заборгованості з врахуванням здійснених відповідачем проплат у спірному періоді на загальну суму 25583,05 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційнаскарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанціїх підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог по сплаті судового збору, понесені в суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 6940,60 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Малопідвальна, 8, заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 159500 грн., інфляційні втрати у розмірі 25583 грн. 05 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6940 грн. 60 коп.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: