Провадження №2-о/523/508/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 24 в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу № 523/12743/24 (2-о/523/508/24) за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Суворовського відділу у місті Одесі Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Суворовського відділу у місті Одесі Державної міграційної служби в Одеській області звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви вказує на те, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Радгоспі Октемберян № 10 Вірменської РСР. 11.04.1981 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_3 , після чого змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_4 ». У даному шлюбі народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У червні 1991 року заявниця разом із своєю родиною переїхали на місце постійного проживання до м. Одеси, де проживають до сьогоднішнього часу. 06.09.2013 року ОСОБА_2 отримала посвідку на постійне проживання на території України. Син заявниці ОСОБА_5 навчався у загальноосвітній школі № 23 у м. Одеса з 1994 року по 1996 рік, а донька ОСОБА_6 навчалася у загальноосвітній школі № 23 у м. Одеса з 1994 року по 2001 рік. 10.11.2004 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-10099/2004 було встановлено факт постійного проживання сина заявниці ОСОБА_5 у м. Одесі на території України, після чого він отримав громадянство України. У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського відділу у м. Одесі Державної міграційної служби України в Одеській області з метою отримання громадянства України, однак, їй було роз`яснено, що для цього потрібно в судовому порядку встановити факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Оскільки, ОСОБА_2 має намір отримати паспорт громадянина України, просить суд задовольнити дану заяву та ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Суд констатує, що від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Білоконь Н.О. надійшли до суду письмові пояснення на подану заяву, згідно яких представник просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки ОСОБА_2 не надала не надано жодного доказу того, що вона у червні 1991 року разом із своєю родиною переїхала до м. Одеси та саме з цього часу вона на території України у м. Одеса.

Окрім того, у поданих до суду письмових поясненнях, представник заінтересованої особи звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області із відповідною заявою встановленого зразка, не надала до ГУ ДМС в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. А тому, заявниця ОСОБА_2 не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України, а тому звернення до суду з даною заявою про встановлення факту є передчасним.

Заявниця ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому суд проводить розгляд справи за відсутністю представника заінтересованої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із поданої заяви вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Радгоспі Октемберян № 10 Вірменської РСР, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження.

11.04.1981 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_3 , після чого змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_4 ». Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб.

У даному шлюбі народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи вимоги даної заяви, заявниця вказує на те, що у червні 1991 року вона разом із своєю родиною переїхали на місце постійного проживання до м. Одеси, де проживають до сьогоднішнього часу.

06.09.2013 року ОСОБА_2 отримала посвідку на постійне проживання на території України (Посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_1 ).

Син заявниці ОСОБА_5 навчався у загальноосвітній школі № 23 у м. Одеса з 1994 року по 1996 рік, а донька ОСОБА_6 навчалася у загальноосвітній школі № 23 у м. Одеса з 1994 року по 2001 рік.

Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи Довідками № 01-18/238 від 04.07.2024 року та № 01-81/239 від 04.07.2024 року, виданими Одеським ліцеєм № 23.

По справі встановлено, що 10.11.2004 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-10099/2004 було встановлено факт постійного проживання сина заявниці ОСОБА_5 у м. Одесі на території України, після чого він отримав громадянство України.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з абзацом першим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 9 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд зазначає, що провадження за заявами з питань набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області. Таким чином, будь які дії, спрямовані на проходження процедури набуття громадянства та/або документування паспортом гр. України знаходиться у межі ГУ ДМС України в Одеській області.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти задоволення даної заяви, представник заінтересованої особи Білоконь Н.О. вказувала на те, що ОСОБА_2 не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області із відповідною заявою встановленого зразка, не надала до ГУ ДМС в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. А тому, заявниця ОСОБА_2 не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України.

Окрім того, суд зазначає, що заявницею ОСОБА_2 дійсно не було додано до матеріалів заяви жодного доказу про те, що вона зверталася до ГУ ДМС України в Одеській області із відповідно заявою набуття громадянства України.

А тому, оскільки заявницею не надано доказів того, що вона зверталася до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для встановлення належності до громадянства України, або доказів того, що їй було відмовлено у встановленні належності до громадянства України, суд доходить висновку про те, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України є передчасною.

Вказаний висновок також зроблено у постанові КЦС/ВС від 08.04.2020 року за результатами розгляду справи № 654/3462/17, яку суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 1 ч. 2, ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях..

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона зверталася до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для встановлення належності до громадянства України, або доказів того, що їй було відмовлено у встановленні належності до громадянства України, суд доходить висновку, що подана заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання на території України є передчасною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», -

УХВАЛИВ:

У задоволені ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Суворовського відділу у місті Одесі Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку із періодичним та довготривалим відключенням електроенергії в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, повний текст рішення суду складено 12 грудня 2024 року року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер