ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1086/23
Номер провадження 2/292/15/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року с-ще Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області

головуюча суддя Гуц О.В. секретар судового засідання Риданова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Пулини та у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Андрус Анатолій Валерійович про зменшення обов"язкової частки у спадщині.

У судовому засіданні брали участь: позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Бобчик І.М., відповідач ОСОБА_2 представник відповідача -адвокат Мельник Ю.М.,-

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача- приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Андрус А. В., в якому просить зменшити розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 у спадщині ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/16 частини спадкового майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є пасинком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Курненської сільської ради Житомирського району, Житомирської області 28 лютого 2023 року, актовий запис №19. За життя ОСОБА_3 залишив на його ім"я заповіт, посвідчений ОСОБА_4 - секретарем виконавчого комітету Тетірської сільської ради Пулинського району Житомирської області. Спадщина після смерті ОСОБА_3 включає в себе земельну ділянку розміром 1,7355 належну спадкодавцю згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №555834 зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право на землю за №26. В строк встановлений законодавством позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Від нотаріуса він дізнався, що із заявами про прийняття спадщини звернулися також ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_3 , яка на час відкриття спадщини була пенсіонеркою за віком, а також син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який на момент відкриття спадщини був особою з інвалідністю. В подальшому, ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині відмовилася на користь відповідача ОСОБА_2 .. Враховуючи, що ОСОБА_5 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_2 , останній отримує право на обов"язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 спадкового майна.

Останні 15 років свого життя ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги, так як в нього ще з дитинства було виявлено захворювання серця (порок серця). Позивач разом зі своєю дружиною допомагали ОСОБА_3 по господарству, заготовляли дрова, готували їжу, приносили продукти харчування, одяг, ліки, підтримували у скрутних ситуаціях.

Дружина та рідні діти ОСОБА_3 , в тому числі і відповідач, ніколи не цікавилися його життям, не підтримували з ним зв"язок та не допомагали йому, ні матеріально, ні фізично.

Організацію поховання ОСОБА_3 , включно з витратами, позивач з дружиною взяли на себе, що підтверджується довідкою № 228 від 28 лютого 2023 року, виданою виконкомом Курненської сільської ради.

Відповідач в організації поховання свого батька будь-якої участі не приймав, навіть не цікавився чи потрібна будь-яка допомога.

Враховуючи вищевикладене, просив суд зменшити розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 у спадщині після смерті ОСОБА_3 з 1/4 частки до 1/16 частки та стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 04.10.2023 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 год 10 хв 16 жовтня 2023 року, яке неодноразово відкладалося.

13 листопада 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мельника Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно ухвали Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 11 січня 2024 року, яке неодноразово відкладалося.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Бобчик І.М. позов підтримали та просили його задовольнити, з наведених у позові підстав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача -адвокат Мельник Ю.М., позовні вимоги не визнали, з підстав наведених у поданому відзиві на позов.

Третя особа у судовому засіданні відсутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору відповідно до вимог закону.

Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Курненської сільської ради Житомирського району Житомирської області 28 лютого 2023 року, актовий запис №19 (а.с.37)

23.01.2017 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тетірської сільської ради Пулинського району Житомирської області, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 1,7355 належну йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.62)

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 1,7355 га, що розташована на території Тетірської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №555834 від 30.07.2008 , зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право на землю за №26 (а.с.12).

Згідно довідки №7 від 28.02.2023, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини Курненської сільської ради, ОСОБА_3 помер у віці 65 років, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: Атеросклеротична хвророба серця. Хронічна серцево судинна недостатність (а.с.15)

Відповідно до довідки №228 від 28.02.2023, виданої виконкомом Курненської сільської ради Житомрського району Житомирська область, ОСОБА_6 , дійсно займалась обрядом поховання ОСОБА_3 за власний рахунок. (а.с.16)

Як визначено у ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Стаття 1233 ЦК України зазначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

06.03.2023, тобто у визначені законом строки, ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с.136)

31.07.2023 до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Андруса А.В. із заявою про прийняття спадищини за законом після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 -син спадкодавця, (родинні стосунки стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 ) (а.с. 145,148 )

Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як визначено у ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, про що також зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7.

За правилами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за заповітом усього належного померлому ОСОБА_3 майна є ОСОБА_1 , а також право на обов`язкову частку мають, син померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , як повнолітня непрацездатна особа ( посвідчення серії НОМЕР_3 свідчить про те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с.147)) та непрацездатна дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

Як визначено у ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Свідок ОСОБА_7 , показала суду про те, що вона та покійний ОСОБА_8 рідні сестра і брат. ОСОБА_3 20 років поспіль проживав одиноко та останні роки його життя ним опікувався позивач. ОСОБА_3 залишив заповіт на ім"я позивача, який доводився йому пасинком. Рідні діти ОСОБА_9 ним не опікувалися, в тому числі і відповідач. З 2017 року вона провідувала свого брата не частіше ніж один раз на два - три місяці. Цікавилася життям брата у спілкуванні з його сусідами по телефону. Сам брат розповідав їй про свої відносини з рідними дітьми та їй відомо, що ці відносини не були добрими, бо його рідні діти приходили до нього лише тоді коли він отримував пенсію та він разом з ними вживав спиртні напої. Рідні діти ОСОБА_10 не допомагали. Зі слів брата їй відомо, що позивач допомагав йому по господарству, заготовляв дрова. Останні роки життя брат хворів, але не був прикутий до ліжка. Похованням її брата опікувався позивач.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_8 його рідний брат, а відповідач ОСОБА_12 - рідний племінник. Йому особисто відомо про те, що між відповідачем та його батьком були добрі стосунки, але батьку син не допомогав. ОСОБА_8 хворів з дитинства. До останніх днів свого життя ОСОБА_13 обходив себе самостійно, не був прикутий до ліжка. Йому брат ОСОБА_13 не скаржився що потребує будь-якої сторонньої допомоги та чи потребував брат такої допомоги і чи вимагав її від будь-кого, йому особисто нічого невідомо. Позивач допомагав його брату по господарству, приносив їжу та заготовляв дрова. Позивач також поніс витрати на поховання ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_14 суду показав про те, що ОСОБА_8 його рідний брат. Зі слів сторонніх людей йому відомо, що між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стосунки були погані. Як повідомляли йому сусіди його брата ОСОБА_9 , рідні діти брата били його, забирали гроші, але хто саме з дітей це робив, йому не відомо. Брат інколи йому скаржився, що відповідач ображав його, забирав у нього гроші. Він особисто відвідував свого брата один раз на місяць та брат ОСОБА_13 час від часу гостював у нього. З позивачем у його брата були добрі стосунки, позивач допомогав ОСОБА_17 по господарству, приносив їжу та заготовляв дрова. Брат до останнього дня свого життя самостійно обходив себе та не потребував будь-якої сторонньої допомоги. Витрати на поховання ОСОБА_9 поніс позивач. Свідок ОСОБА_18 суду показала про те, що перебуває у дружніх стосунках з сім"єю позивача ОСОБА_1 та часто гостює у них. Вона була свідком того, як сім"я позивача домомагала ОСОБА_17 продуктами харчування та він приходив до них поїсти. До своїх рідних дітей ОСОБА_8 за будь-якою допомогою не звертався. Коли ОСОБА_8 отримував пенсію, то там збиралися компанії для випивки, в тому числі і відповідач.

Свідок ОСОБА_5 суду показала про те, що її чоловік ОСОБА_8 жив окремо від сім"ї на протязі багатьох років, у батьківській хаті. Він не потребував стороннього догляду до останніх днів свого життя, не був лежачим хворим, страждав на алкоголізм. Він отримував пенсію та не звертався ні до кого за будь-якою допомогою. Син ОСОБА_19 носив інколи йому їжу, а коли ОСОБА_8 приходив до них, вона також допомагала йому продуктами харчування. У 2016 році її син ОСОБА_12 отримав травму та йому заборонена важка фізична праця, тому за станом здоров"я він не міг допомогами фізично своєму батьку. У ОСОБА_20 мінімальна пенсія і він змушений працювати, щоб зібрати кошти для операції. Брати та сестра ОСОБА_9 вкрай рідко відвідували його, можливо один раз на рік та вони нічим не допомагали ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Отже, аналіз вказаних законодавчих норм та матеріалів справи в цілому дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Натомість твердження позивача спростовуються наступним.

Свідки: ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 -близькі родичі спадкодавця про відомі їм факти, що є обставинами даної справи, повідомили суд, одержавши відомості про них від інших осіб, зазначивши при цьому , що про погані взаємовідносини між батьком ОСОБА_15 та сином ОСОБА_16 , їм відомо від сусідів ОСОБА_9 , а також зі слів останнього, однак самі вони вкрай рідко спілкувалися з ОСОБА_15 і не були очевидцями взаємовідносин, що склалися між спадкодавцем та його сином ОСОБА_16 .

Як і вище зазначені свідки так і свідок ОСОБА_18 у своїх показаннях в суді не вказали на те, що між спадкодавцем та спадкоємцем ОСОБА_2 було відсутнє спілкування та взаємовідносини та що мали місце неприязні стосунки в звязку з аморальною поведінкою останнього. Також вказані свідки заперечували що їм відомі факти, що ОСОБА_3 за життя потребував фізичної та матеріальної підтримки відповідача, а ОСОБА_2 відмовляв у її наданні, маючи змогу надавати відповідну допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено що між відповідачем та його батьком було відсутнє спілкування та що відносини між спадкоємцем ОСОБА_2 та спадкодавцем - ОСОБА_22 носили негативний характер або ж мали місце неприязні стосунки, в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця.

Отже, відповідно до вимог ЦПК України позивач не надав належних і достатніх доказів припинення спілкування чи наявності неприязних стосунків між спадкодавцем та його сином-відповідачем у справі, або інших обставин, що мають істотне значення.

Крім того відповідач, є особою з інвалідністю 2-ї групи, як зазначив у судовому засіданні відповідач та свідок ОСОБА_5 , за станом здоров"я відповідач не взмозі виконувати важку фізичну працю, розмір його пенсії мінімальний та він потребує значних матеріальних витрат на подальше лікування та хірургічне втручання, а спадкодавець не був фізично неспроможним здійснювати за собою догляд та не потребував матеріальної підтримки, оскільки отримував пенсію, а відтак, твердження позивача, що відповідач не допомагав своїму батьку фізично та матеріально, є недоречними.

Отже, правові підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відсутні, відтак, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, суд не надає детальну відповідь на кожен аргумент позивача, якщо він не стосується предмету та підстав позову.

Як визначено у ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у позові, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1233, 1235, 1241, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 90, 92, 133, 141, 223, 258, 259, 263-268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача :приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Андрус Анатолій Валерійович про зменшення обов"язкової частки у спадщині, відмовити повністю.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 травня 2024 року.

Суддя О. В. Гуц