ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2024 року

м. Харків

справа №619/211/24

провадження №22-ц/818/1615/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ПрАТ «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року, постановлене суддею Болибок Є.А.

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ПрАТ «Харківенергозбут» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за електричну енергію за період з 31.10.2021 по 30.11.2023 у розмірі 101403,54 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року позов ПрАТ «Харківенергозбут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 31.10.2021 року по 30.11.2023 у розмірі 101 403,54 грн, які перерахувати на поточний рахунок із спеціальним режимом використання в філії ХОУ АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , МФО 351823, . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн та судові витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 33,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки матеріалам справи та наданим доказам. Апелянт наголошує, що позовна заява подана від імені невідомої юридичної особи, розрахунок наданий філією яка не зареєстрована в ЄДР та ЄРПОУ. Розрахунок наявний в матеріалах справи не відповідає ознакам первинного документа. Також суд не взяв до уваги оскарження у судовому порядку договору про постачання електричної енергії недійсним. Суд безпідставно стягнув з апелянта судовий збір оскільки він є інвалідом ІІ групи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Харківенергозбут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимогст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надавалися послуги з постачання електричної енергії у період з 31.10.2021 по 30.11.2023 та у зв`язку із невиконанням обов`язку по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість у розмірі 101 403,54 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Також стягненню підлягає судові витрати по сплаті судового збору.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 357002206 від 05.12.2023 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

На цій земельній ділянці розташований магазин-пекарня з житловим приміщенням, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Відомостями про об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташований магазин-пекарня з житловим приміщенням.

ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, за адресою: АДРЕСА_1 , що постачає ПрАТ «Харківенергозбут».

Тобто відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з ПрАТ «Харківенергозбут».

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України «Про електроенергетику», яким врегульовувалися відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі; «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року (далі - ПКЕЕ), а також Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1996 року №28.

Згідно ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» визначається, що фізична особа, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю є споживачем електричної енергії.

Відповідно до статті 2 указаного Закону він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об`єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері; енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26.10.2018 року № 1268 «IIро затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закон України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги па закріпленій території», передбачено, що на території Харківської області такі: постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 № 505).

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умов, постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживача (далі Споживач) постачальником універсальних послуг (далі Постачальник) укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання Споживача до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі Закон) та «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.

Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до абзацу вісімнадцятого пункту 13 розділу XVII Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Згідно п. 48 ПКЕЕ побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією тощо.

Статтею 714 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тобто відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з ПрАТ «Харківенергозбут».

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з довідкою про розрахунок за спожиту електричну енергію споживач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 31.10.2021 по 30.11.2023 має заборгованість у розмірі 101 403,54 грн.

Судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 періодично сплачував за спожиту електричну енергію, за період з 31.10.2021 року по 30.11.2023 рік відповідачем сплачено 44892,30 грн. За цей період спожито енергії 137514 кв.т.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є обґрунтованим та відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апелянта про відсутність електроустановки за його адресою та посилання лист КП Архітектурноінвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради від 05.03.2024 року № 109 судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 32 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено наступне «електроустановка - комплекс взаємопов`язаних устаткування і споруд, що призначаються для виробництва або перетворення, передачі, розподілу, споживання електричної енергії чи зберігання енергії».

Отже, у даному випадку електроустановка це домоволодіння, яким споживається електрична енергія.

Пунктом 56 ч.1 ст. 1 Закону визначено наступне «оператор системи розподілу (ОСР) - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності». Оператором системи розподілу на території Харківської області є Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Згідно з пп. 72 п. 1.2.1 глави 1.2 Розділу І Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі ККОЕЕ) «Точка комерційного обліку (ТКО) - фізична або умовна (віртуальна) точка (як елемент інформаційної моделі ринку), ідентифікована відповідним EIC-кодом, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, які використовуються для розрахунків між учасниками ринку електричної енергії та/або для формування звітності».

Комунальне підприємство «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» не є оператор системи розподілу, (АТ «Харківобленерго») тому зазначений лист не може підтверджувати наявності або відсутності у відповідача електроустановок, оскільки у останнього відсутні такі повноваження.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розрахунок складений невідомою особою Золочівський РРСЦ судова колегія зазначає наступне.

Датою юридичної реєстрації ПрАТ «Харківенерозбут» є 08.06.2018, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (наявна в матеріалах справи).

ПрАТ «Харківенергозбут» здійснює постачання універсальної послуги з 01.01.2019 (абз. 4 п. 13 розділу XVII Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Золочівський районний розрахунковосервісний центр (Золочівський РРСЦ) не є відокремленим підрозділом Товариства у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а тому відсутній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Проте задовольняючи вимоги ПАТ «Харківенергозбут» про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 2684,00 грн, суд виходив з задоволення позову, застосував приписи ст. 141 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 Серія ААЇ від 13 березня 2018 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи без строку (а.с. 77).

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на те, що суд задовольнив позовну заяву ПАТ «Харківенергозбут, а Антонян Е.Г.. згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, ПАТ «Харківенергозбут» належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2684,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року змінити в частині судових витрат.

Компенсувати ПАТ «Харківенергозбут» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2684,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова