Провадження № 2/638/5521/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину, в обґрунтування якого зазначив, що з 10 серпня 2013 року до 24 травня 2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу остання почала вчиняти дії щодо приховування майна від звернення на нього стягнення у численних майнових спорах між колишнім подружжям і перші фраудаторні правочини були вчинені нею у вересні 2021 року.

Зокрема, 13 та 29 вересня 2021 року ОСОБА_2 , передбачаючи для себе негативні наслідки у випадку виконання у майбутньому судових рішень, переслідуючи мету унеможливити виконання фінансових зобов`язань шляхом звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, маючи намір завдати значної матеріальної шкоди позивачу, зловживаючи цивільними правами, уклала з ОСОБА_3 договори купівлі-продажу паркомісця № 64 та паркомісця № 66. При цьому, на час укладення оспорюваних договорів, в місцевих судах загальної юрисдикції міста Харкова перебували справи з майнових спорів, у яких ОСОБА_2 є відповідачем, а ОСОБА_1 позивачем, зокрема:

- цивільна справа № 638/17252/20, провадження у якій відкрито Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалою від 29 грудня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 375376,68 грн;

- цивільна справа № 638/16147/20, провадження у якій відкрито Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалою від 16 грудня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1521400,79 грн;

- цивільна справа № 646/2031/21, провадження у якій відкрито Червонозаводським районним судом міста Харкова ухвалою від 07 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2674131,00 грн;

- цивільна справа № 638/12280/20, провадження у якій відкрито Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалою від 02 жовтня 2020 року, у якій ухвалою суду від 16 листопада 2020 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 423975,00 грн.

На переконання позивача, ОСОБА_2 , вчиняючи у вересні 2021 року оспорювані правочини, усвідомлювала те, що після завершення розгляду вказаних справ вона буде змушена сплатити ОСОБА_1 значні грошові кошти, тому для виведення майна з можливого арешту, унеможливлення в подальшому звернення стягнення на нього, діючи недобросовісно, обрала такий спосіб зловживання правами як укладення фраудаторних правочинів на шкоду позивачу.

Крім того, як зазначає позивач, ОСОБА_2 є солідарним боржником за договорами позики від 13 травня 2017 року на суму 20 тисяч доларів США, від 18 травня 2017 року на суму 20 тисяч доларів США, від 11 квітня 2018 року на суму 30 тисяч доларів США, які було укладено під час перебування сторін у шлюбі на придбання майна в інтересах сім`ї.

Позивач вважає, що укладаючи фраудаторні договори купівлі-продажу майна, ОСОБА_2 усвідомлювала, що вона діє недобросовісно і вчиняє правочини на шкоду позивачу як стягувачу для уникнення від звернення стягнення на це майно під час примусового виконання майбутніх судових рішень

З метою захисту майнових прав ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд:

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та громадянином ОСОБА_3 договір від 13 вересня 2021 року, реєстраційний номер 621, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., купівлі-продажу нежитлового приміщення, місця для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , нежитлового приміщення, місця для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_2 , PH ОКПП НОМЕР_1 , права власності на вказане паркомісце;

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та громадянином ОСОБА_3 договір від 29 вересня 2021 року, реєстраційний номер 687, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., купівлі-продажу нежитлового приміщення, місця для паркування № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , нежитлового приміщення, місця для паркування № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_2 , PHОКПП НОМЕР_1 , права власності на вказане паркомісце.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскількивказані відчуження жодним чином не обумовлені наявністю судових спорів, де вона є відповідачем. Укладення даних правочинів зі сторони ОСОБА_2 пояснюється тим, що незважаючи на її реєстрацію в кв. АДРЕСА_2 - житловий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому й розташовані вказані нежитлові приміщення, з кінця серпня 2018 року вона за вказаною адресою не проживала, паркомісця не використовувала. На момент укладення оспорюваних договорів (13.09.2021 року та 29.09.2021 року) вона була власником спірних нежитлових приміщень, мала право розпоряджатися ними на власний розсуд, спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою. Оспорювані договори купівлі-продажу укладено сторонами у належній формі, сторони приступили до їх фактичного виконання, оскільки покупець здійснив оплату визначеної договорами суми коштів, зареєстрував за собою право власності на них. Відчуження об`єктів нерухомості відбулося за ринковою ціною, яка визначена на підставі відповідних експертних оцінок. Між контрагентами оспорюваних договорів купівлі- продажу відсутній будь-який зв`язок (родинний чи бізнесовий). Вказані договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків зумовлених ними, воля обох сторін договорів відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договори знали про наслідки їх укладення та бажали настання таких наслідків.

Відповідач звертає увагу суду, що станом на момент укладення оспорюваних договорів, у неї не існувало невиконаного або простроченого зобов`язання перед позивачем, в тому числі і зобов`язань щодо виконання рішення суду в частині будь-яких виплат та наголошує, вона боржником не визнана. Сама наявність судових справ № 638/17252/20, № 638/16147/20, № 638/12280/20, рішення за якими на момент укладення оспорюваних правочинів були відсутні, не свідчить про майбутнє задоволення судом заявлених ним позовних вимог і саме в тому розмірі, що зазначений у позовних заявах. По цивільній справі № 646/2031/21 ОСОБА_1 є взагалі, третьою особою, а не позивачем.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що на момент вчинення оспорюваних правочинів їй на праві особистої приватної власності належало наступне майно: 3/4 квартири АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_4 ; нежитлові приміщення 1-го поверху №18-:-26, загальною площею 136,2 кв.м., розташовані в житловому будинку літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлові приміщення першого поверху №1,1-11а, 1-116,1-ІЗа, 1-146,1-14в, 1-14г, 1-14д, 1-14е, 1-14ж, розташовані в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 122,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 ; а також за нею був зареєстрований автомобіль TOYOTA Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , д.р.н. НОМЕР_3 . Також вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала господарську діяльність, за що отримувала відповідний дохід. Тобто після укладення оспорюваних договорів у ОСОБА_2 залишалося майно, за рахунок якого вона могла відповідати за своїми зобов`язаннями перед можливим кредитором.

Таким чином, оскільки на момент вчинення оспорюваних правочинів не існувало доказів неплатоспроможності ОСОБА_2 , а Позивачем не доведено, що продаж спірних нежитлових приміщень відбувся саме з метою уникнення цивільної відповідальності, а не з метою отримання коштів, тому саме лише посилання на наявність судових спорів між позивачем та відповідачем не може бути єдиною підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними, оскільки на момент їх вчинення відсутня сукупність обставин, необхідних для визнання їх фраудаторними, і оспорювані правочини не мають ознак фраудаторних договорів, тобто таких, що вчинені боржником на шкоду кредитору.

Крім того, ОСОБА_2 наголошує на тому, що позбавлення ОСОБА_3 , який є добросовісним набувачем, права власності на нежитлові приміщення, придбані ним на підставі оплатних правочинів, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що у квітні 2021 року ОСОБА_2 на Харківському порталі з нерухомості ЦентрДом розмістила оголошення про продаж місця для паркування № 66, загальною площею 37,7 кв. метрів, розташованого у АДРЕСА_1 , за 37000 доларів США. При цьому, згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу, вартість майна склала 121900 грн, що офіційним курсом валют станом на 29 вересня 2021 року склало 4587 доларів США. Наведений розрахунок доводить, що ціна, за якою було продано у вересні 2021 року два місця для паркування була вочевидь символічною, оскільки у десять разів була нижчою відносно реальної ринкової вартості цієї нерухомості. На переконання позивача, доводи відповідача про наявність у ОСОБА_2 іншого майна та її платоспроможність, є безпідставними, оскільки протягом 2021 - 2022 років вона продала п`ять із шести об`єктів нерухомості, які перебували у її власності з 2013 року, на теперішній час не має у власності жодного об`єкта нерухомості, на яке може бути звернуто стягнення, що є додатковою ознакою зловживання цивільними правами. Як зазначає позивач, ОСОБА_2 , укладаючи у вересні 2021 року оспорювані правочини з ОСОБА_3 , достовірно знала про існування з боку позивача майнових претензій у численних майнових спорах, а тому «вжила право на зло», діяла недобросовісно з метою уникнення звернення стягнення на це майно.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тимченко Тетяни Володимирівни докази, а саме копії спірних договорів купівлі-продажу.

23 жовтня 2024 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тимченко Тетяни Володимирівни до суду надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що в договорах позики, які долучено до позову, зазначено, що ОСОБА_2 відомо про ці договори. Крім того, дошлюбне прізвище ОСОБА_2 «Голобородько», що свідчить про те, що договори позики укладалися в інтересах її матері. Наголосив, що в оспорюваних договорах купівлі-продажу ціна паркомісць суттєво занижена, що свідчить про фраудаторність правочинів.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тищенко А.В. проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю. Зазначив, що в долучених позивачем до позову договорах позики відсутній підпис ОСОБА_2 . Щодо судових справ, в яких ОСОБА_2 є відповідачем, зазначив, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене у складі головуючого судді Цвірюка Д.В., скасовано в суді апеляційної інстанції. Крім того, предмет спору у тій справі стосувався лише автомобіля. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене головуючим суддею Хайкіним В.М., наразі переглядається судом апеляційної інстанції. У справі, яка перебуває у провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова, ОСОБА_1 є третьою особою, тому ця справа не стосується ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про судове засідання повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, з 10 серпня 2013 року до 24 травня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 травня 2019 року у справі № 638/13593/18, яке набрало законної сили 25 червня 2019 року (т. 1 а.с. 20).

На підставі договору дарування від 09 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1260, ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в особисту приватну власність машиномісце № 66 (шістдесят шість) на цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (т. 1 а.с. 24).

На підставі договору дарування від 04 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 786, ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в особисту приватну власність нежитлове приміщення цокольного поверху - місце для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (т. 1 а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про поділ майна подружжя, який розглядається в судовому порядку в межах декількох справ.

24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання об`єктом спільної сумісної власності доходу та поділ доходу у рівних частках, в якому просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходи в розмірі 1174150 грн, одержані ОСОБА_2 за період з грудня 2018 року до листопада 2020 року від здачі в оренду нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 587075, 00 грн як одну другу частину доходу в розмірі 1174150, 00 грн одноосібно одержаного ОСОБА_2 за період з грудня 2018 року до листопада 2020 року від здачі в оренду нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 39-40).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року у справі № 638/16147/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання об`єктом спільної сумісної власності доходу та поділ доходу у рівних частках (т. 1 а.с. 38).

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати автомобіль TOYOTA Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єктом права спільної сумісної власності у рівних частках колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 сплатити на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості рівної (однієї другої) частки позивача у спільній сумісні власності у сумі 292245,00 грн шляхом безготівкового перерахування вказаної суми на банківську картку позивача; з дня фактичного отримання грошової компенсації у повному обсязі припинити право власності ОСОБА_1 на його рівну частку автомобіля TOYOTA Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 44-46).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2020 року у справі № 638/17252/20 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя та стягнення 1/2 його ринкової вартості (т. 1 а.с. 43).

13 вересня 2021 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., реєстраційний номер 621, за умовами якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв у власність нежитлове приміщення цокольного поверху - місця для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Згідно з пунктами 2-3 Договору від 13 вересня 2021 року, за домовленістю сторін ціна продажу нежитлового приміщення установлюється в сумі 58900,00 грн (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), які продавець одержав від покупця до укладання цього договору, згідно з чинним законодавством. За домовленістю сторін було проведено оцінку щодо визначення ринкової вартості нежитлового приміщення, про що складено звіт про експертну оцінку, який зроблено ТОВ «АРХЕКСПЕРТУС» 10 вересня 2021 року, згідно з яким оцінна вартість складає 58900,00 грн (без урахування ПДВ).

29 вересня 2021 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , укладено договір купівлі-продажу машиномісця, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., реєстраційний номер 687, за умовами якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв у власність машиномісце № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Згідно з пунктами 2-3 договору від 29 вересня 2021 року, за домовленістю сторін ціна продажу майна установлюється у сумі 121900,00 грн (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот гривень 00 копійок), які продавець одержав від покупця до укладання цього договору, згідно з чинним законодавством. За домовленістю сторін було проведено оцінку щодо визначення ринкової вартості нежитлового приміщення , про що складено звіт про експертну оцінку, який зроблено ТОВ «АРХЕКСПЕРТУС» 22 вересня 2021 року, згідно з яким оцінна вартість складає 121900,00 грн (без урахування ПДВ).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав за ОСОБА_3 міститься запис про право власності № 44221577 щодо машиномісця № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 липня 2024 року № 388658136.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19, 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір; ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, сформулювала висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша, друга статті 228 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 7 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 дійшов висновку, що ознаками фраудаторного правочину, серед іншого, є відчуження боржником майна після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; відсутність у боржника після відчуження спірного майна іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_2 після пред`явлення ОСОБА_1 до неї позовів у листопаді-грудні 2020 року на загальну суму 879320,00 грн та відкриття провадження у двох цивільних справах № 638/16147/20 та № 638/17252/20, у вересні 2021 року відчужила ОСОБА_3 за оплатними договорами (купівлі-продажу) належні їй на праві особистої приватної власності нежитлові приміщення (2 машиномісця) на загальну суму 180800 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи обізнаною про наявність судового спору, в якому вона є відповідачем за майновими вимогами на суму, що майже у 5 разів перевищує вартість спірного майна, діючи недобросовісно та зловживаючи цивільними правами, здійснила продаж частини належного їй нерухомого майна, нежитлових приміщень - машиномісць № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 .

При цьому, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта і визнається сторонами, ОСОБА_2 протягом 2021-2022 років відчужила п`ять із шести належних на праві власності об`єктів нерухомості, і на теперішній час у неї взагалі відсутнє інше майно, за рахунок якого може бути звернуто стягнення при примусовому виконанню судових рішень, у разі задоволення позовних вимог до неї.

Вказані обставини в сукупності свідчать про недобросовісність дій ОСОБА_2 та зловживання нею цивільними правами, що є порушенням п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України, та є підставою для визнання оспорюваних правочинів від 13 вересня 2021 року та від 29 вересня 2021 року недійсними.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що в одному із судових спорів у задоволенні позовних вимог відмовлено судом апеляційної інстанції, а інший судовий спір на теперішній час розглядається судом апеляційної інстанції, оскільки, як зазначалось вище, для встановлення ознак фраудаторного правочину достатньо самого лише пред`явлення позову та відкриття провадження у справі за вимогами майнового характеру, а не наявності судового рішення, яке набрало законної сили. На переконання суду, сам факт відкриття провадження у справі за майновими вимогами на значну суму грошових коштів свідчить про потенційну можливість стягнення з відповідача грошових коштів, та є суттєвою обставиною для відповідача на вчинення недобросовісних дій, зловживання правами щодо відчуження майна з метою неможливості у майбутньому звернення стягнення на таке майно під час виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що спір у справі № 638/17252/20 стосувався виключно автомобіля, оскільки окрім позовної вимоги немайнового характеру про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 було також заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення грошових коштів, у зв`язку з чим виконання рішення, у разі задоволення позовних вимог та набрання рішенням законної сили, у цій частині не обмежено правовідносинами власності щодо спірного автомобіля і грошові кошти підлягають стягнення з усього майна боржника в межах суми заборгованості.

Суд критично сприймає доводи відповідача про те, що після укладення оспорюваних правочинів у ОСОБА_2 залишалося майно, за рахунок якого вона могла відповідати за своїми зобов`язаннями перед можливим кредитором, оскільки подальша систематична діяльність ОСОБА_2 , яка протягом короткого періоду часу відчужила усе нерухоме майно, за рахунок якого у майбутньому міг задовольнити свої вимоги ОСОБА_1 під час виконання судових рішень про задоволення позовних вимог, свідчить про її недобросовісність та наявність у неї умислу, направленого на відчуження усього нерухомого майна.

Враховуючи відсутність на теперішній час у ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна, що підтверджено матеріалами справи та визнається стороною відповідача, а також короткі проміжки часу між вчиненням інших правочинів на відчуження майна, суд розцінює відчуження нею майна за оспорюваними договорами купівлі-продажу як складові елементи комплексу дій щодо виведення з власності усього належного ОСОБА_2 майна з метою неможливості у майбутньому звернення стягнення на це майно під час виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Суд також відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що в неї залишилося інше майно, за рахунок якого вона могла відповідати за своїми зобов`язаннями перед можливим кредитором, зокрема транспортні засоби та доходи від підприємницької діяльності, оскільки доказів на підтвердження цих обставин сторона відповідача, всупереч вимога ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала.

Доводи ОСОБА_2 про те, що визнання оспорюваних договорів недійсними та позбавлення ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення, придбані ним на підставі оплатних правочинів, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд відхиляє, оскільки ОСОБА_3 має право на отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 58900 грн та 121900 грн відповідно, отриманих останньою за договорами, що буде достатньою сатисфакцією для ОСОБА_3 як сторони недійсного правочину.

Решта доводів як позивача, так і відповідача ОСОБА_2 , зокрема щодо наявності у ОСОБА_2 зобов`язань перед ОСОБА_1 як солідарного боржника за договорами позики, судового спору, який перебуває на розгляді у Червонозаводському районному суді м. Харкова, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 4 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого обрання такого способу захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення боржнику його власності для подальшого звернення кредитором стягнення на це майно передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України і є ефективним для захисту порушеного права.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину у повному обсязі, визнає недійсними договори купівлі-продажу від 13 вересня 2021 року та від 29 вересня 2021 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та відновлює становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 нежитлових приміщень місць для паркування № 64 та № 66 в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Суд зазначає, що наявність судовогорішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, є підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача судовий збір у розмірі 4844,80 грн, тобто по 2422,40 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 258, 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину - задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 13 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., реєстраційний номер 621, предметом якого є нежитлове приміщення цокольного поверху - місця для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , нежитлового приміщення, місця для паркування № 64 (шістдесят чотири) в літ. «А-7-8», загальною площею 18,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу машиномісця від 29 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., реєстраційний номер 687, предметом якого є машиномісце № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП НОМЕР_1 , нежитлового приміщення - машиномісця № 66 (шістдесят шість) в літ. «А-7-8», загальною площею 37,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 , судовий збір у розмірі 4844,80 грн, тобто по 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року.

Суддя І.П. Латка