РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові в режимі відеокнференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він, позивач, є сином гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 , яка, в свою чергу, є донькою гр. ОСОБА_5 ОСОБА_6 . 05.11.2013р. у віці 83 роки помер його, позивача, дідо - ОСОБА_5 . У червні 2022 року йому, позивачу, стало відомо від матері, що за життя ОСОБА_5 розказував про своє бажання залишити заповіт після своєї смерті йому, позивачу. Зазначає, що протягом липня 2022 року він, позивач, звертався у різні нотаріальні контори та до приватних нотаріусів з метою встановлення наявності на його ім"я посвідченого заповіту. З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка Ігоря Ярославовича від 15.08.2022р. №223/02-14 йому, позивачу, стало відомо, що 22.02.2021р. у даного нотаріуса заведено спадкову справу № 3/2021 після смерті діда позивача, ОСОБА_5 та виявлено таким заповіт, складений ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем 21.10.2003р. в реєстрі за №4178. Про наявність заповіту, йому, позивачу, ніколи не було відомо, як і про заведення спадкової справи, що зумовлює необхідність звернення з відповідним позовом до суду для поновлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на той факт, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, що не залежали від нього, позивача, а отже такий підлягає поновленню судом, оскільки лише 15.08.2022р. йому, позивачу, стало відомо про наявність заповіту та заведеної спадкової справи.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.10.2022р. відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідачки просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини не через свою необізнаність про складений заповіт, а через свою пасивну поведінку. 20 жовтня 2000 року гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 придбали за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Про цю купівлю квартири знала ОСОБА_4 , мати позвивача, яка неодноразово приходила відвідувати своїх батьків і ще у 2003 році знала, що ОСОБА_5 склав заповіт від 21 жовтня 2003 року, оскільки мала тісні зв`язку зі своїм батьком. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а на похороні спадкодавця був присутній позивач та його мати ОСОБА_4 . Позивач та його мати ще у 2013 році знали про смерть ОСОБА_5 . Позивач з 2013 року не здійснив жодних активних дій для того, щоб прийняти спадщину та не звертався до нотаріуса для прийняття спадщини. Позивачем не вказано жодної поважної причини, з яких він не міг звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити та надати 3-місячний строк для прийняття спадщини. Представник позивача наголосила на тому, що з фактичного дня смерті спадкодавця та звернення відповідачки до нотаріуса пройшло вісім років, ніхто зі спадкоємців не звернувся в шестимісячний термін до нотаріуса, коли складався заповіт, то позивачу було 10 років, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач був обізнаний про наявність складеного на його ім"я заповіту.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили позов в повному обсязі, вважають позовні вимоги необгрунтованими, просять відмовити в задоволенні позову. Відповідачка зазначила, що позивач завжди знав про заповіт, дідо позивача завжди хотів залишити йому частину квартири. Була усна розмова з ним, що квартира йому не потрібна. Відповідачка повідомляла маму позивача в телефонному режимі про відкриття спадщини в 2021 році. Позивач знав про заповіт, однак не бажав скористатися своїми правами на спадщину. Підтвердила, що безпосередньо із позивачем жодного разу не мала розмови про спадкове майно та про наявність заповіту.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.06.1993р., позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками, згідно свідоцтва, є гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого 07.05.1966р., ОСОБА_4 (мати позивача) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , а її батьками, згідно свідоцтва, значаться гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 .

Дані документи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 є внуком гр. ОСОБА_5 (по маминій лінії). Крім того, дана обставина визнається сторонами у справі, а відтак, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не потребує доказування.

Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19.07.2022р., дідо позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В матеріалах справи міститься лист №223/02-14 від 15 серпня 2022 року приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу І.Я. Кулиняка, в якому зазначено, що згідно іноформації зі Спадкового реєстру було виявлено заповіт, складений ОСОБА_5 та посвідчений нотаріусом 21.10.2003р. в реєстрі за №4178, за яким спадкоємцем є позивач.

Приватним нотаріусом Кулиняком І.Я. скеровано до суду належним чином завірену копію спадкової справи №3/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

В спадковій справі міститься заповіт ОСОБА_5 від 21.10.2003р., відповідно до якого на випадок своєї смерті ОСОБА_5 належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 заповідає своєму онукові ОСОБА_1 (позивачу в справі).

В матерілах спадкової справи містяться листи приватного нотаріуса про відкриття спадкової справи, які скеровувалися на адресу позивача, однак такі позивачем не отримані.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього моменту виникає право на спадкування, а місцем відкриття спадщини - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого діда.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що позивачу достеменно було відомо про наявність складеного на його ім"я заповіту.

Стороною відповідача не надано жодних доказів, які підтверджують пояснення про те, що позивач знав про наявність заповіту, але не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини свідомо. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачка в судовому засіданні зазначила, що повідомляла маму позивача про наявність заповіту, а не самого позивача безпосередньо.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Суд враховує ту обставину, що виражене волевиявлення щодо передання спадкового майна позивачу в заповіті, має враховуватися при вирішенні питання про подальшу долю спадкового майна.

Після смерті спадкодавця позивач не звернувся вчасно із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки не знав про існування заповіту.

Суд вважає, що необізнаність позивача про існування заповіту його діда є поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , року 1993, місяця травня, дня 11 народження додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом від 21.10.2003 року, що зареєстрований в реєстрі за № 4178 та складений ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити строк в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 14. 05. 2024 року об 08 год. 15 хв.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя В. Кузь