ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/242/24

Головуючий у першій інстанції Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/699/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський Сирзавод»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський Сирзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

У С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Новгород-Сіверський сирзавод" (далі по тексту - ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод», ПрАТ «НССЗ»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за період із 12.04.2023 по дату прийняття рішення судом.

Позов обґрунтовував тим, що він є працівником ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод». Із 12.04.2023 відповідно до наказу № 03д/23 від 12.04.2023 перебуває на службі у добровольчому формуванні Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1.

За період служби позивача в добровольчому формуванні, відповідач не нараховував та не виплачував позивачу суму заробітної плати.

14.11.2023 у відповіді на адвокатський запит ПрАТ «НССЗ» зазначило про відсутність підстав для виплати середнього заробітку із посиланням на положення ч.3 ст. 119 Кодексу законів про працю України та внесені законом від 01.07.2022 року № 2352 зміни, які набули чинності із 19.07.2022.

Позивач уважає, що положення ч.3 ст. 119 КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Натомість у ч. 1 ст. 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Факти невиплати позивачу середнього заробітку за період перебування у лавах добровольчого формування і є підставою звернення до суду.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.03.2024 в задоволені позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення внаслідок неповного встановлення обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем не спростовано факт зайнятості позивача увесь робочий час в добровольчому формуванні.

Звертає увагу суду, що положення ч. 3 ст.119 КЗпП України, чинні як до, так і після 19.07.2022, стосуються лише військовослужбовців Збройних сил України. До спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Натомість, ч. 1 ст. 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Таким чином, за працівником, який є добровольцем територіальної оборони зберігається місце роботи (посади), так і середній заробіток.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, уважає його законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Зазначає, що прямої норми законодавства, яка б передбачала збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку за добровольцями територіальної оборони немає, а затверджена форма контракту добровольця територіальної оборони не може вважатися такою нормою. Укладений скаржником контракт добровольця територіальної оборони може бути лише підставою для видання наказу про увільнення від виконання обов`язків, передбачених трудовим договором.

Указує, що інформація, надана у листах добровольчого формування не є об`єктивними та неупередженими доказами, які в достатній мірі вказують на виконання позивачем державних і громадських обов`язків у робочі дні.

Звертає увагу, що строк звернення до суду з трудовим спором про стягнення заборгованості по заробітній платі обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Зауважує, що ОСОБА_1 станом на подання апеляційної скарги відрахований з лав добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1, ПрАТ «НССЗ» припинено дію наказу № 60-к від 13.04.2023 про увільнення від виконання роботи за трудовим договором на період виконання обов`язків ТРО (Наказ 28-к від 22.02.2024).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_1 не надано об`єктивних та неупереджених доказів про залучення його у ДФ Новгород-Сіверської міської територіальної громади №1, до виконання державних та громадських обов`язків у робочий час згідно вимог чинного законодавця;

- згідно приписів ч.1 ст.23 ЗУ «Про національний спротив» фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел;

- якщо територіальна громада, при якій сформоване відповідне добровольче формування вважає за потрібне його наявність і з метою виконання окремих задач в інтересах органу місцевого самоврядування, то і фінансування такого добровольчого формування має здійснюватись за рахунок місцевого бюджету.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод».

Наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» № 171-В від 07.04.2023 ОСОБА_1 , водію АТЗ, надано щорічну основну відпустку з 09.04.2024 по 02.05.2023, приступити до роботи 03.05.2023 (а.с. 45).

12.04.2023 між командиром добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади №1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт добровольця територіальної оборони № НОМЕР_1 строком на три роки, відповідно до якого ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов`язання виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контакту, відповідно до вимог, визначених Законом України «Про основи національного спротиву», Положенням та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок діяльності добровольчих формувань територіальних громад, та цим контрактом (а.с. 27-28).

12.04.2023 командиром добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 ОСОБА_2 видано наказ № 03д/23 про зарахування до лав добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 громадянина ОСОБА_1 на підставі укладеного контракту (а.с. 19).

Листом № 16-В від 12.04.2023 Добровольче формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 повідомило ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод», що їх працівник, громадянин ОСОБА_1 уклав контракт та вступив до лав добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 з 12.04.2023 терміном на три роки. Також повідомило, що ОСОБА_1 виконуючи обов`язки та завдання під час військового стану, задіяний в добровольчому формуванні весь робочий час в повному обсязі (а.с. 21-22). Повідомлення про те, що ОСОБА_1 з 12.04.2023 протягом всього часу виконуючи обов`язки та завдання під час військового стану був задіяний в добровольчому формуванні весь робочий час в повному обсязі надсилались на адресу відповідача листами № 64-В від 03.08.2023 та № 01-в від 04.01.2024 (а.с. 11, 17, 46-47).

Наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» № 60-К від 13.04.2023 увільнено від роботи ОСОБА_1 , водія АТЗ, з 03.05.2023 у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони із збереженням місця роботи, посади без збереження середнього заробітку на період виконання таких обов`язків, на підставі листа Добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 № 16-В від 12.04.2023 Контракт № 64 від 12.04.2023, наказ на відпустку № 171 від 07.04.2023 (а.с. 44).

14.11.2023 ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» надано відповідь на адвокатський запит в якій указано, що з 19.07.2022 (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022) немає законодавчої підстави виплачувати працівникам-військовослужбовцям середній заробіток (а.с. 12-13).

Наказом Добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 від 22.02.2024 за № 08/24-дв на підставі рапорту від 22.02.2024 добровольця ОСОБА_1 відраховано з лав Добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1, припинивши (розірвавши) контракт 22.02.2023 за власним бажанням добровольця (а.с. 83).

Листом № 09-в від 22.02.2024 Добровольче формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 повідомило ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод», що ОСОБА_1 вибув зі складу добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1; контракт припинено (розірвано) 22.02.2024 за власним бажанням, на підставі рапорту добровольця (а.с. 82 зворот).

Наказом ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» № 28-К від 22.02.2024 припинено дію наказу № 60-К від 13.04.2023 про увільнення від роботи ОСОБА_3 , водія АТЗ, ОСОБА_4 приступити до роботи з 23.02.2024 у зв`язку з розірванням контракту № 64 від 12.04.2023 добровольця Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 на підставі рапорту від 22.02.2024 (а.с. 82).

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) № 44 від 16.04.2024 середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 становить 756,38 грн (а.с. 90 зворот).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Законом України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року № 1702 (далі - Закон № 1702) та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449.

Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1702).

Добровольче формування територіальної громади (ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

Національний спротив - комплекс заходів, які організовуються та здійснюються з метою сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій, спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії та завдання противнику неприйнятних втрат, з огляду на які він буде змушений припинити збройну агресію проти України (п.8 ч.1 ст. 1 Закону №1702).

Відповідно до ст. 4 Закону № 1702 територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.

Військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та ДФТГ, які залучаються до територіальної оборони.

За приписами статті 8 цього Закону діяльність ДФТГ здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.

Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини 1 статті 1 Закону № 1702).

За змістом ст. 23 цього Закону фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1702 на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449, встановлено (пункт 21), що контракт добровольця тероборони укладається між особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні та її командиром. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма такого контракту затверджується Міністерством оборони України.

Форму контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 за № 307/37643).

Пунктом 3 Форми контракту добровольця територіальної оборони передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України.

Отже наведеними нормами матеріального права передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, який може відбуватися шляхом проходження військової служби або добровільного спротиву, шляхом добровільної участі, як доброволець територіальної оборони органу місцевого самоврядування, що не включає проходження військової служби у Збройних Сил України або альтернативної служби, яка регулюється Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Діяльність ДФТГ з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про ДФТГ, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Редакція частини 3 статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час укладення позивачем контакту добровольця, передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким у ч. 3 ст. 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Отже, гарантії для працівників, визначені у частині першій і третій ст. 119 КЗпП, є різними, оскільки частиною першою гарантовано право працівника на збереження місця роботи і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, не пов`язаних з проходженням працівником військової служби, а частиною третьою даної статті передбачені гарантії працівникам під час проходження військової служби.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду, а є членом добровольчого формування територіальної громади - воєнізованого підрозділу, сформованого на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву».

З огляду на викладене, на ОСОБА_1 поширюються положення ч. 1 ст. 119 КЗпП України і йому гарантується збереження місця роботи і середнього заробітку, оскільки останній не був призваний на військову службу, а був залучений до виконання державних та/або громадських обов`язків.

Колегія суддів уважає, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо ненадання ОСОБА_1 об`єктивних та неупереджених доказів про залучення його у ДФ Новгород-Сіверської міської територіальної громади №1, до виконання державних та громадських обов`язків у робочий час, оскільки, документами, що підтверджують участь в територіальній обороні, є контракт добровольця територіальної оборони, типова форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом в постанові від 25 липня 2023 року в справі №683/1255/22 (провадження № 61-4326св23) викладено правовий висновок, згідно якого на осіб, які перебувають у складі добровольчого формування територіальної оборони, поширюються гарантії щодо збереження місця роботи і середнього заробітку.

Крім того, командир Добровольчого формування Новгород-Сіверської міської територіальної громади № 1 повідомляв ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод», що ОСОБА_1 виконуючи обов`язки та завдання під час військового стану, задіяний в добровольчому формуванні весь робочий час в повному обсязі, у листах № 16-В від 12.04.2023, № 64-В від 03.08.2023, № 01-в від 04.01.2024.

З огляду на викладене, апеляційний суд уважає, що наявні підстави для стягнення з ПрАТ «Новгород-Сіверський Сирзавод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку.

При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з наступного.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (абзац перший пункту 5).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8).

Як зазначалось вище, згідно з довідкою ПрАТ «НССЗ» про середню заробітну плату (дохід) № 44 від 16.04.2024 середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 становить 756,38 грн.

12.04.2023 ОСОБА_1 укладено контракт добровольця територіальної оборони, при цьому згідно із наказом ПрАТ «НССЗ» № 60-К від 13.04.2023 ОСОБА_5 увільнено від роботи лише з 03.05.2023 у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони.

Як вбачається із наказу ПрАТ «НССЗ» № 28-К від 22.02.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що приступив до роботи з 23.02.2024.

Ураховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 03.05.2023 (день увільнення від роботи) по 22.02.2024 включно (день припинення контракту добровольця), що складає 212 робочих днів, і його розмір становить 160 352,56 грн (212 робочих днів х 756,38 грн).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.03.2024 скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1 211,20 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816,80 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а всього 3 028 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 4, 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський Сирзавод» (адреса: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, буд. 21-А, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток в розмірі 160 352,56 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський Сирзавод» на користь держави 3 028 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко