ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 568/1612/18

провадження № 61-3292св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на постанову Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструк С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило:

визнати недійсним правочином довіреність від 13 листопада 2015 року, видану від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», якою уповноважено ОСОБА_1 зняти з обліку та продати автомобіль Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 ;

визнати недійсним правочином наказ від 13 листопада 2015 року № 139, виданий від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», про продаж автомобіля Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску;

визнати недійсним договір комісії транспортних засобів та номерних агрегатів, з видачею довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року, укладений ОСОБА_1 від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», та ОСОБА_2 .

На обґрунтування позову зазначало, що 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 , який діяв від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», уклав з ОСОБА_2 договір комісії транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 придбав транспортний засіб Volkswagen Polo, 2014 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , який належав позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу НОМЕР_3 .

Вказаний договір ОСОБА_1 підписав від імені позивача на підставі довіреності від 13 листопада 2015 року, якою директор товариства ОСОБА_4 уповноважив його зняти з обліку та продати вказаний автомобіль згідно наказу № 139 від 13 листопада 2015 року.

Разом з тим, директор ТОВ «Порше Лізинг Україна» ОСОБА_5 не видавав вищевказані довіреність та наказ.

Висновком спеціаліста № 23 від 23 жовтня 2018 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_6 у довіреності ТОВ «Порше Лізинг Україна» від 13 листопада 2015 року про уповноваження ОСОБА_1 зняти з обліку та продати автомобіль Volkswagen Polo та наказі № 139 від 13 листопада 2015 року про продаж автомобіля виконані не ОСОБА_7

Довіреність і наказ виконані не на фірмовому бланку ТОВ «Порше Лізинг Україна», а ОСОБА_1 ніколи не перебував у трудових відносинах з товариством.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» не виражало волевиявлення на відчуження вказаного транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 13 листопада 2015 року, видану від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», якою уповноважено ОСОБА_1 зняти з обліку та продати автомобіль Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

Визнано недійсним наказ від 13 листопада 2015 року № 139, виданий від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна», про продаж автомобіля Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

Визнано недійсним договір комісії транспортних засобів та номерних агрегатів, з видачею довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року, укладений ОСОБА_1 від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з відсутності волевиявлення власника транспортного засобу ТОВ «Порше Лізинг Україна» на видачу ОСОБА_1 довіреності та наказу про продаж транспортного засобу, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було права на укладення від імені позивача правочину щодо розпорядження автомобілем

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участь у справі, - ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент розгляду справи судом першої інстанції власником транспортного засобу Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , 2014 року випуску була ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09 червня 2018 року.

Згідно свідоцтва про шлюб від 15 червня 2019 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції не з`ясував суб`єктний склад спірних правовідносин, вирішивши питання про права та обов`язки ОСОБА_3 як власника майна, не залучив її до участі у справі.

Оскільки суд першої інстанції не вирішив питання щодо складу осіб, які повинні брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки, відповідно до вимог статті 376 цього кодексу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2023 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року та залишити в силі заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року.

На обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 524/9350/16-ц, від 19 червня 2019 року в справі № 366/1133/17, від 07 серпня 2019 року в справі № 179/1367/17, від 08 квітня 2020 року в справі № 524/8300/18, від 13 січня 2021 року в справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 201/751/14-ц, від 12 січня 2022 року в справі № 761/41876/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

Вказувало на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржило судове рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Судове рішення, яке оскаржується особою, не залученою до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи.

В рішення суду першої інстанції відсутні висновки про порушення прав та обов'язків ОСОБА_3 , вона не є стороною жодного оспорюваного правочину, тому апеляційний суд повинен був закрити апеляційне провадження у справі, а не переглядати справу в апеляційному порядку.

Апеляційний суд неправильно застосував статтю 376 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Радивилівського районного суду Рівненської області.

27 квітня 2023 року справа № 568/1612/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_3 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до довіреності від 13 листопада 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» в особі директора Адреаса Селлера, який діє на підставі статуту, уповноважило ОСОБА_1 зняти з обліку та продати автомобіль марки Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

Наказом № 139 від 13 листопада 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» видало розпорядження на продаж спірного автомобіля ОСОБА_1

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір комісії транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку про купівлю ОСОБА_2 транспортного засобу Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

Згідно висновку спеціаліста Відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт груп» «Діктум-фактум» № 23 від 23 жовтня 2018 року, підпис на довіреності ТОВ «Порше Лізинг Україна» від 13 листопада 2015 року та наказі ТОВ «Порше Лізинг Україна" № 139 від 13 листопада 2015 року від імені ОСОБА_6 , зображення якого наявне в технічному зображенні копії вказаних документів та які було використано в якості зразка при копіюванні, виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Встановлено, що на момент звернення ТОВ «Порше Лізинг Україна» до суду з цим позовом, власником автомобіля Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , 2014 року випуску, була ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09 вересня 2018 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 15 червня 2019 року, ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що на момент розгляду справи судом першої інстанції власником транспортного засобу Volkswagen Polo, кузов № НОМЕР_1 , 2014 року випуску була ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції не з`ясував суб`єктний склад спірних правовідносин, вирішивши питання про права та обов`язки ОСОБА_3 як власника майна, не залучивши її до участі у справі.

Оскільки суд першої інстанції не вирішив питання щодо складу осіб, які повинні брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки, відповідно до вимог статті 376 цього кодексу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду.

У справі, яка переглядається, заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року оскаржила ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. В апеляційній скарзі посилалася на те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання щодо недійсності документів, які в подальшому стали підставою для набуття нею права власності на спірний автомобіль, однак її не було залучено до участі у справі.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках- на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на права та обов`язки заявника та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є вимоги про визнання недійсною довіреності від 13 листопада 2015 року, визнання недійсним правочином наказу від 13 листопада 2015 року № 139 і визнання недійсним договору комісії транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 13 листопада 2015 року, а тому належними відповідачами за такими вимогами є сторони цих правочинів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В цій справі ТОВ «Порше Лізинг Україна» не пред`являло вимоги про витребування спірного автомобіля з володіння ОСОБА_3 та суд першої інстанції не вирішував питання щодо її прав та інтересів.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив наявні у матеріалах справи докази, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не здійснив належну перевірку, чи порушені права ОСОБА_3 рішенням суду першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд повинен розглянути її апеляційну скаргу з дотриманням вимог пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ЦПК України не передбачено повноваження суду апеляційної змінювати процесуальне становище особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на процесуальне становище третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У разі встановлення, що рішення місцевого суду може в майбутньому вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції вправі залучити таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак лише у випадку, якщо така особа не є заявником, тобто не подавала апеляційну скаргу на відповідне судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23).

Дійсно, в результаті ухвалення місцевим судом рішення в цій справі у позивача з`явилася можливість в подальшому пред`явити до ОСОБА_3 позов про витребування спірного автомобіля з її володіння.

Однак відповідно до статті 54 ЦПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Зазначений підхід не порушує право заявника на доступ до правосуддя як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки обставини, встановлені рішенням місцевого суду в цій справі, можуть бути в загальному порядку спростовані ним при розгляді іншої справи як особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов