Справа № 148/738/20
Провадження №2/148/8/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 травня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретарів Немирівської Ю.А.,

Собко О.В.,

Григоренко В.О.,

Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ладижинської міської ради про визнання заповіту недійсним, за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника Ладижинської міської ради Малофєєвої О.В., експерта Сімчук Л.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.07.2020 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Заозерненської сільської ради, про визнання заповіту недійсним.

За клопотанням позивача ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.01.2021 у даній справі замінено відповідача - Заозерненську сільську раду на її правонаступника - Ладижинську міську раду.

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Заозерненської сільської ради, про визнання заповіту недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке позивач, як дочка померлої, яка відноситься до спадкоємців першої черги за законом, маю намір успадкувати та оформити свої спадкові права.

В квітні місці 2020 року, позивач звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де її повідомили про те, що мати залишила заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 , яка є дочкою померлої та сестрою позивача, який посвідчено 17.09.2019 секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району.

Позивач ОСОБА_1 вважає вищевказаний заповіт недійсним, так як, вона постійно проживала разом з матір`ю та здійснювана за нею догляд, якого вона потребувала. В період складання зазначеного заповіту ОСОБА_1 , постійно проживаючи разом із матір`ю, обов`язково повинна була би знати про складений про оформлення заповіту матір`ю.

Враховуючи поважний вік матері на час оформлення заповіту (86 років), та наявні в неї хвороби, не могла самостійно підписувати чи вчиняти рукописні тексти, а тому не могла скласти заповіт.

Крім того, оглянувши заповіт, позивач впевнена в тому, що він підписаний не матір`ю, а іншою особою, тому вважає його недійсним.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 , і посвідчений 17.09.2019 секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Також, надала пояснення, що вона здійснювала догляд за батьками. У подальшому, позивачу стало відомо від свідків, що відповідач ОСОБА_2 яка є її сестрою ходила разом із матір`ю до нотаріуса для складення заповіту. Позивач вважає даний заповіт є недійсним, оскільки її матір була не писемною, тому заповіт підписано не її матір`ю.

Представник позивача адвокат Мовчан В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з наступних підстав. Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері, де їй повідомили, що її мати склала заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Однак, позивачу не відомо яким чином був складений заповіт, так як, ОСОБА_1 все своє життя проживала з матір`ю та до дня її смерті здійснювала догляд за нею. При огляді заповіту позивачем, остання вважає, що у заповіті наявний підпис не її матері, оскільки ОСОБА_6 фізично не могла підписати заповіт, в силу свого віку на час його складення їй було 86 років, тому є підстави для визначення заповіту не дійсним.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та зазначила, що мати робила декілька заповітів, однак потім їх відміняла. Також, є докази того, що мати ОСОБА_6 складала останній заповіт в сільській раді, та про це відповідачу повідомила секретар сільської ради, участі у складанні заповіту відповідач не приймала, мати самостійно вирішила заповісти їй один пай.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вважає, що висновок почеркознавчої експертизи проведений з порушенням законодавства. Також зазначив, що твердження позивача та її представника, що мати ОСОБА_6 була не писемною є суперечливими, оскільки інші документи, такі як: договір дарування містять підписи померлої.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про визнання висновку експертів від 13.08.2021 № 4188/4189/4190/21-21 Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, недопустимим доказом та не брати його до уваги, так як висновок отримано з порушенням порядку встановленого законом. Клопотання мотивоване тим, що висновок експертів не відповідає вимогам ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Представник Ладижинської міської ради Малофєєва О.В., у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки у Ладижинської міської ради підстав для визнання позову не має.

Судовий експерт ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку й підписів». Згідно методики дослідження підписів ОСОБА_8 , при проведенні експертизи, експерти-почеркознавці мають залучити експерта судово-технічної експертизи, щоб він міг дослідити: чи підпис не виконаний за допомогою технічних засобів, тому керівником експертної установи був залучений експерт судово технічної експертизи - Лозінська Анна. Також зазначила, що згідно Інструкції вона мала право на залучення даного експерта та при проведенні експертизи, експерт керувалась методикою дослідження підписів ОСОБА_8 та даної методики не порушила.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 18.10.2019 виконавчим комітетом Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті с. Заозерне, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 6 том 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Заозерненським ЗАГС Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с. 7 том 1).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 16.07.1989 Заозерненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 уклали шлюб 16.07.1989 та після його реєстрації ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с. 8 том 1).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 , позивач 25.10.2019 звернулась до Тульчинської державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 9 том 1).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №948221 від 31.05.2007, ОСОБА_6 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації № 304 від 11.05.2007 є власником земельної ділянки площею 1,2331 га, на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10 том 1).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №123234 від 28.09.2004, ОСОБА_6 на підставі розпорядження №102 Тульчинської райдержадміністрації від 22.03.2004 є власником земельної ділянки площею 1,2332 га, на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11).

Згідно копії заповіту від 17.09.2019, зареєстрованого в реєстрі № 53, посвідченого ОСОБА_13 секретарем виконавчого комітету Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,2332 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та належить померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №123234 від 28.09.2004. У заповіті наявний підпис (а.с. 31 том 1).

Відповідно до копії журналу вчинення нотаріальних дій: номер нотаріальної дії 53, дата 17.09.2019, ОСОБА_6 - посвідчення заповіту (а.с. зворотній бік 35, 36 том 1).

Згідно копії заяви ОСОБА_2 відповідач 28.10.2019 звернулась до Тульчинської державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 144 том 1).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи № 4188/4189/4190/21-21 від 13.08.2021:

1.Підпис у заповіті у графі «заповідач», який посвідчено від її імені секретарем Зеозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

2.Підпис від імені ОСОБА_6 в журналі реєстрації нотаріальних дій Заозерненської сільської ради Тульчинського району за 17.09.2019 в графі реєстрації заповіту від її імені виконавчий рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

3.Рукописний текст у заповіті, який посвідчено від її імені секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019, - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.

4. Підпис у заповіті у графі «заповідач», який посвідчено від її імені секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019, - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.

5.Підпис від її імені в журналі реєстрації нотаріальних дій Заозерненської сільської ради Тульчинського району за 17.09.2019 в графі реєстрації заповіту від її імені. виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою (а.с. 162-167 том 1).

Згідно копії спадкової справи № 775/2019 до майна померлої (а.с. 231 244 том 1), позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 звернулись до Тульчинської державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 .

Листом Тульчинської державної нотаріальної контори № 160/02-14 від 23.04.2020, ОСОБА_1 повідомлено, що від імені ОСОБА_6 17.09.2019 секретарем виконавчого комітету Заозерненської сільської ради за № 53 посвідчено заповіт на частину майна на ім`я іншого спадкоємця (а.с. 240 том 1).

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача адвокат Бодачевський Р.В. заявив клопотання (а.с. 52 55 том 3), про визнання висновку експертів від 13.08.2021 №4188/4189/4190/21-21, недопустимим доказом, яке мотивоване тим, що він не відповідає вимогам ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Представник відповідача зазначає, що судом призначалась судова почеркознавча експертиза, яка за визначенням по первинному дослідженню об?єкту який піддавався дослідженню є категорією експертиз первинною.

Проте, Вінницьким відділенням Київського науково - дослідного інституту судових експертиз проведено комплексну судову експертизу документа та почеркознавчу експертизу, що виходить за межі ухваленого судового рішення Тульчинським районним судом від 27.05.2021.

Висновок експерта № 4188/4189/4190/21-21 виготовлявся експертами: ОСОБА_14 , яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 2.1 «Дослідження реквізитів документів та 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів» та ОСОБА_7 , яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку й підписів».

Отже, судові експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_7 мають різні спеціальності та є експертами в різних галузях знань, що вказує на проведення ними комплексної судової експертизи, як це визначено п. 1.2.14 розділу І «загальні положення» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 104 ЦПК України, у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом, експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями.

В судовому засіданні допитаний судовий експерт пояснила, що без проведення технічної експертизи документа неможливо провести почеркознавчу експертизу. Від експертів на адресу суду, не надходило клопотань про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи, яка призначалась за ухвалою суду від 27.05.2021, без проведення технічної експертизи документа, тому представник відповідача вважає, що експерти самостійно без будь-якого процесуального документа провели технічну експертизу документа, що виходить за межі повноважень експерта визначених ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5.

Посилання експерта, як у висновку, так і під час допиту у судовому засіданні на експертну ініціативу, яка передбачена п. 4.14 Інструкції, що дає право самостійно експерту визначати питання та види, категорії експертиз, які експерт може провести, не грунтуються на вимогах закону, оскільки експертна ініціатива реалізується в межах призначеного експертного дослідження на які експерт може додатково надати відповіді які виникли під час проведення того виду експертного дослідження, яке призначено судом.

Крім того, п. 4.14 Інструкції на який посилаються експерти у висновку №4188/4189/4190/21-21 на аркуші 2 не передбачає поняття експертної ініціативи, а визначає зміст заключної частини висновку експерта.

Таким чином, експерти при проведенні даної експертизи вийшли за межі своїх повноважень, чим порушили вимоги розділу ІІ Інструкції.

Також, висновок експертів №4188/4189/4190/21-21, не відповідає вимогам п. 4.12 та п. 4.13 розділу VI «Організація проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5, оскільки не містить відомостей щодо категорії проведеної експертизи, а також дослідницька частина висновку експерта не містить відомостей про застосовані методи (методики) під час проведення дослідження та умови їх застосовування.

Представник відповідача вважає, що висновок експертів є неповним в дослідницькій частині, оскільки відсутні посилання експерта почеркознавця на методи чи методику, яка ним застосовувалась під час проведення дослідження підписів та тексту заповіту від 17.09.2019, який складено ОСОБА_6 , що не дає можливості з?ясувати законність дій експерта під час дослідження підписів та тексту заповіту.

Експерти діяли всупереч вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, та свавільно визначили, що підпис та текст в заповіті та інших документах від 17.09.2019 - не належить ОСОБА_6 .

Зі змісту висновку експертів, експертами досліджувались заповіт та записи із книги реєстрацій, де містяться підписи та текст написаний нині покійною ОСОБА_6 , проте в дослідницькій частині висновку експертів, відсутні дані із яким із документів, які надані експертам для проведення експертизи, порівнювався підпис ОСОБА_6 , містяться лише ілюстрації підписів. Ці обставини вказують, що експертиза №4188/4189/4190/21-21 проведена з порушенням порядку встановленого законом.

Заперечення представника позивача адвоката Мовчана В.В. на клопотання про недопустимість доказів, мотивоване наступним.

Так, представник відповідача, ведучи мову про недопустимість доказів, посилається на частину 1 статті 78 ЦПК України, але дана норма права передбачає обов?язок суду не брати до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Представник позивача та позивач вважають, що призначаючи експертизу, суд діяв в повній відповідності до положень ЦПК України, і жодних порушень при цьому допущено не було. Експерти, які проводили експертні дослідження, також діяли в рамках наданих їм повноважень, а також в межах своїх прав, передбачених Законом України «Про судову експертизу» та ЦПК України, і жодним чином за межі таких повноважень не вийшли. Всі об?єкти, надані судом для дослідження, були належним чином досліджені, і висновок експерта є повним та об?єктивним.

При цьому, представник позивача зазначає, що навіть в разі наявності незначних формальних недоліків, такі недоліки не повинні впливати на визнання проведеної експертизи недійсною, так як, ніяких підстав для цього представником відповідача не зазначено, до конкретних досліджень, які були проведені експертами, та їх висновків, ним не висловлені жодні заперечення чи застереження. Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність формальних недоліків в судовому рішення не повинно тягнути за собою визнання такого рішення недійсним.

Крім того, відповідач в даному випадку обрав неналежний спосіб свого захисту. В разі незгоди з висновком експертизи, відповідач має повне право просити суд призначити по справі та провести повторну чи додаткову експертизу в тій самій чи іншій експертній установі, провести комісійну чи комплексну експертизу. Однак, цього зроблено не було, що свідчить про те, що відповідач фактично погоджується з наявним висновком експертизи і в нього відсутні будь-які об?єктивні та законні підстави просити суд призначити іншу експертизу. Таким чином, представник позивача вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення клопотання представника відповідача.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові Верховного Суду від 14.05.2018 в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 1257 ЦК України та зазначено, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Вивчивши клопотання представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що доводи представника відповідача, про визнання висновку експертів недопустимим доказом - не доведені з наступних підстав.

Відповідно до висновку експертів Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи від 13.08.2021: Рукописний текст у заповіті, який посвідчено від її імені секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019, - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою; Підпис у заповіті у графі «заповідач», який посвідчено від її імені секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019, - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою; Підпис від її імені в журналі реєстрації нотаріальних дій Заозерненської сільської ради Тульчинського району за 17.09.2019 в графі реєстрації заповіту від її імені. виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою (а.с. 162-167 том 1).

Відповідно до положень ст. 110 ЦПК України Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 № 8 повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта.

Висновок експертів за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи № 4188/4189/4190/21-21 від 13.08.2021, судом не визнавався необґрунтованим, неповним, неясним або таким, що суперечить іншим матеріалам справи.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що повторна експертиза призначається коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

В ухвалі суду від 27.05.2021, експерти були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків у відповідності до ст. 384, 385 КК України, про що також вказано у висновку експерта.

Компетентність експертів Лозінської Анни та Сімчук Лілії не викликає сумнівів, обставини, які виключали б участь експерта у справі відсутні; відповіді на порушені питання не суперечать іншим фактичним даним, висновок відповідає вимогам належності та допустимості.

Доводи представника відповідача щодо сумнівів у висновку експерта, не дають підстав вважати, що він є недостатньо обґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Експертами надано обґрунтовані відповіді на всі питання, які входили до переліку питань судової почеркознавчої експертизи, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи також не встановлено, тобто підстави, наведені представником відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вважає доведеною та не спростованою іншими доказами обставиною те, що підпис від імені ОСОБА_6 у заповіті проставлений іншою особою, тому, враховуючи позиції суду касаційної інстанції, та те волевиявлення заповідача в такому випадку не було вільним і не відповідало її волі, оспорюваний заповіт слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с. 1 том 1) та витрати пов`язані з залучення експертів у розмірі 8580,50 грн (а.с. 155 том 1).

Керуючись ст. 202, 215, 1233, 1247, 1257 ЦК України, ст. 2, 12, 76-83, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 і посвідчений секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району 17.09.2019.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та з Ладижинської міської ради Вінницької області, місцезнаходження якої, за адресою: вул. П. Кравчика, 4, м. Ладижин, Гайсинський район Вінницька область, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати пов`язані з залучення експертів у розмірі 8580,50 грн (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень п`ятдесят копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.05.2024.

Суддя: