К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року місто Київ

справа № 371/2227/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/1206/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Миронівського районного суду Київської області у складі судді Капшук Л.О. від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що 8 січня 2014 року Миронівським районним судом Київської області ухвалене рішення, яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

З часу ухвалення вказаного рішення обставини життя позивача змінилися, він уклав другий шлюб з ОСОБА_5 , від якого у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Познань (Республіка Польща) народилася донька ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що має нерегулярний мінливий дохід і повинен утримувати себе, свою дружину і дитину, а також сина від першого шлюбу, а тому сплата аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку є непомірно великим тягарем для нього та його сім`ї.

Посилаючись на викладене, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового рішення з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що його матеріальний стан погіршився з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина сторін. Також позивач не надав доказів про свій матеріальний стан чи відсутність доходу. Сам по собі факт народження у позивача другої дитини, не є підставою для зміни розміру аліментів, адже зміна сімейного стану позивача, а саме необхідність утримання іншої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Скаржник зазначає, що в даних правовідносинах зміна сімейного стану законодавцем виведена в окрему, самостійну підставу для зміни розміру аліментів. Проте, суд розглядав лише зміну матеріального стану позивача, а в позові йшлось про зміну сімейного стану, що є окремою підставою для зміни розміру аліментів.

Вказує, що позивач працевлаштований у ТОВ "АГРОПОЛЬ ІМПЕКС" на посаді обвалювальника з середньомісячною оплатою в розмірі 1969,38 злотих, що по курсу дорівнює 17330 грн. Відповідно до договору оренди він винаймає двокімнатну квартиру, сплачує щомісяця за послуги газопостачання та електроенергії, сплачує 3700 грн аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Після сплати всіх видатків, гроші, які залишаються у позивача, є вкрай недостатніми на утримання дружини, яка не працює до досягнення дитиною трирічного віку, та себе протягом одного місяця. Ця сума є меншою за прожитковий мінімум, встановлений в Україні, а позивач з сім`єю проживає в Польщі, де рівень життя є дорожчим ніж в Україні, тому позивач і звернувся з даним позовом до суду, оскільки змінився його сімейний стан і він не може утримувати сина від першого шлюбу так, які він міг це робити раніше.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно встановив всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на утриманні ОСОБА_3 .

За рішенням Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2014 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 6 червня 2013 року до повноліття дитини.

14 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_6 .

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Шандрівською сільською радою Миронівського району Київської області 14 вересня 2018 року, довідкою про склад сім`ї № SO.5345.3.187.2022, виданою 6 червня 2022 року Міським управлінням в Мосіні, Республіка Польща, повним виписом свідоцтва про народження від 14 жовтня 2021 року, виданого Органом реєстрації громадянського стану у Познані, Республіка Польща.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розумінні статті 12 ЦПК України та наведеної вище норми СК України саме позивач повинен доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України та дійшов правильного висновку про відмову у зменшенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина сторін, у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених ним позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим сплата 1/4 аліментів з усього заробітку є для нього непомірно великим тягарем.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не відноситься до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16).

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що у нього на утриманні перебуває малолітня донька від іншого шлюбу, не заслуговує на увагу, оскільки обов`язок по її утриманню несе не тільки він, але і його дружина.

Водночас колегія суддів враховує, що аліменти на утримання доньки від іншого шлюбу з позивача не стягуються, донька проживає разом з ним та грошові кошти на її утримання витрачаються позивачем на власний розсуд в залежності від потреб дитини, тоді як малолітній син сторін у даній справі проживає окремо від батька, в силу чого не в повному обсязі отримує батьківську увагу та турботу, аліменти на його утримання позивач повинен сплачувати за судовим рішенням один раз в місяць, участі у додаткових витратах не бере.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Разом з тим слід зазначити, що якщо розмір доходів одного з батьків дитини буде меншим за розмір іншого, то це не означатиме, що той з батьків, розмір доходів якого є більшим, буде нести витрати на утримання дитини у тому ж розмірі, що і батько/мати, розмір доходів якого є меншим.

Доказів того, що з дати ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина сторін, відповідачем ОСОБА_3 пред`являлись вимоги про стягнення з позивача додаткових витрат, матеріали справи не містять.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на незадовільний стан здоров`я не посилається, є працездатною, молодою за віком особою (36 років), працевлаштований.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів, що його матеріальний або сімейний стан унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ним повноліття, та на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання.

На наявність інших підстав для зменшення розміру аліментів позивач не вказував та судом таких підстав під час розгляду справи не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: