Справа № 301/3866/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.01.2014 року між сторонами досягнуто домовленість про купівлю ОСОБА_1 житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_2 .

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та 06.01.2014 року уклали Договір купівлі-продажу житлового будинку.

Згідно Договору, Продавець ОСОБА_2 зобов`язався продати, а Покупець ОСОБА_1 зобов`язалася купити та прийняти від продавця житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та укласти договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у нотаріальному порядку після виготовлення всіх документів, необхідних для відчуження майна. За домовленістю сторін продаж вказаного нерухомого майна вчиняється за суму, що на день підписання договору еквівалентна 50000 грн. Вартість предмету продажу Покупець сплатив Продавцеві у повному обсязі до моменту підписання вказаного Договору, передача грошей здійснена готівкою у гривнях. При підписанні Договору купівлі-продажу від 06.01.2014 року Продавець передав Покупцю первинні правовстановлюючі документи на майно.

Отже, сторонами не лише погоджено, але і виконано всі умови договору. З 06.01.2014 року позивачка володіє і користується нерухомим майном, як власник.

Також сторони домовилися, що протягом трьох місяців оформять договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, чим порушує права позивачки на розпорядження майном. На неодноразові звернення позивачки щодо належного виконання умов договору, відповідач не реагує.

Позивачка просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.01.2014 року дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Іршавського райсуду від 20.11.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті без її участі (а.с.36,41,50).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу по суті без його участі (а.с.42,53).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 досягли згоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , про що уклали відповідний договір від 06.01.2014 року.

Відповідно до п.1 Договору від 06.01.2014 року, продавець ОСОБА_2 зобов`язався продати, а покупець ОСОБА_1 зобов`язалася купити та прийняти від ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , та на підставі Свідоцтва на право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Брідської сільради 05.01.1995 року, належить на праві власності ОСОБА_2 . Сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у нотаріальному порядку після виготовлення всіх документів, необхідних для відчуження майна.

Згідно п. 2 вказаного Договору, продаж нерухомого майна вчиняється за погоджену Сторонами ціну, що на день підписання договору становитиме еквівалент 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Відповідно до п.3 Довору, на підтвердження дійсних намірів на укладення договору купівлі-продажу будинку, ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 гроші у сумі 50000 грн., які сторони розцінюють як повну вартість ціни продажу нерухомого майна. Передачу грошей здійснено готівкою у гривнях.

Згідно Договору від 06.01.2024 року, продавець ОСОБА_3 гарантує ОСОБА_1 , що житловий будинок нікому не проданий та ніяких інших договорів щодо будинку не укладалося, до укладення договору купівлі-продажу він не вчинятиме ніяких дій, які могли б перешкодити укладенню між сторонами договору купівлі-продажу чи зумовили б виникнення на будинок прав третіх осіб.

Вказані обставини підтверджуються відповідачем ОСОБА_2 у поданій до суду заяві від 20.12.2024 року (а.с.53).

Згідно Технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , загальна площе будинку становить 50,75 кв.м. (а.с.23-27).

Згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки від 18.11.2024 року, вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50.75 кв.м., з господарськими будівлями (літня кухня «Б» та вбиральня «В») станом на 18.11.2024 року складає 119413 грн. (а.с.28).

Згідно Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 05.01.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Брідської сільської ради за №3 від 05.01.1995 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , в цілому (а.с.17,51). Вказане Свідоцтво про право власності зареєстровано в Іршавському РБТІ 02.03.1995 року за №638. Дана обставина підтверджується також випискою з погосподарської книги Брідської сільської ради від 20.12.2024 року (а.с.51).

Отже, сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивач повністю сплатив грошові кошти у розмірі зазначеному в договорі, відповідач передав позивачу у власність житловий будинок та правовстановлюючі документи. З 06 січня 2014 року позивачка володіє та користується житловим будинком, як власник. Однак, у визначений договором строк сторони не оформили у нотаріальному порядку договір купівлі-продажу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що унеможливлює також проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачкою.

Вказані обставини порушують права позивача і таке право може бути предметом захисту у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст.203ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Оскільки з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.

Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню, такий договір може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц).

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач позов визнав. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу житлового будинку та відбулося його повне виконання сторонами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак нотаріальне посвідчення правочину з 06 січня 2014 року не здійснено з незалежних від позивача обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими і такими, що підлягають задоовленню.

Керуючись ст. 15, 16, 220, 328, 334, 392, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 12, 81, 206 ч.4, 259, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06 січня 2014 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Брід, Іршавського району, мешканцем АДРЕСА_1 , та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Осій, Іршавського району, мешканкою АДРЕСА_3 , за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуюча: М. О. Пітерських