Номер провадження 2/754/2594/24
Справа №754/3270/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.,

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представниці позивача Янголь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

29 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Янголь Олену Володимирівну, звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, в якій просить визначити позивачу ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в лютому 2024 року, маючи намір прийняти спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса в Деснянському районі міста Києва, на що нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті заяви з підстави пропуску 6-місячного терміну з моменту смерті батька та роз`яснено право на звернення до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку на подачу зазначеної заяви.

На момент повномасштабного вторгнення рф в Україну станом на 24.02.2022 позивач постійно проживав в місті Києві в Деснянському районі разом зі своєю сім`єю: дружиною та сином. Його батько до моменту смерті теж проживав в Деснянському районі, але за іншою адресою.

З початком війни з метою безпеки, позивач разом з родиною: дружиною та сином, виїхали з міста Києва до міста Луцьк, де постійно стали проживати у свого знайомого - ОСОБА_3 .

Згодом син позивача виїхав до Польщі та вступив до навчального закладу, де наразі навчається, а позивач з дружиною вимушені були повернутися до міста Києва, оскільки здоров`я батька позивача погіршилося. До смерті батька, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач проживав з батьком та доглядав його (але не був зареєстрований за місцем проживання батька). Після смерті батька, позивач поховав його та вимушений був знову виїхати з родиною до міста Луцьк з підстав безпеки, оскільки в той час посилилися ракетні обстріли міста Києва, дружина позивача дуже нервувала з даного приводу та родина прийняла рішення знову виїхати в більш безпечне місце.

З початком повномасштабної війни можливість заробляти та утримувати сім`ю у позивача значно знизилася. Перебуваючи на початку війни в місті Луцьк, він зміг напрацювати собі певну клієнтську базу. У місті Києві він втратив можливість заробітку, окрім того, хвороба батька потребувала значних фінансових витрат, тому на момент смерті батька позивач і його родина опинилися в дуже скрутному фінансовому становищі та вимушені були переїхати до міста Луцьк і з підстав безпеки, і з підстав скрутного фінансового становища.

Після смерті батька позивач перебував в місті Луцьк з кінця червня 2023 року по січень 2024 року. У зв`язку з чим, ним як фізичною собою-підприємцем було видано наказ про відрядження, оскільки він вимушений був здійснювати підприємницьку діяльність в іншій місцевості.

Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_2 , окрім сина, немає.

Рух справи

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Від представника позивача надійшов супровідний лист з додатками на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження. Витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори інформацію щодо наявності чи відсутності заведеної спадкової справи та витягу зі Спадкового реєстру за фактом смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть запис № 11171 від 19.06.2023 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

15 квітня 2024 року та 05 червня 2024 року на адресу суду від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшли листи на виконання вимог ухвали суду.

24 липня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01 жовтня 2024 року представником позивача заявлено клопотання про поновлення строку для подання клопотання про допит свідка та клопотання про допит свідка.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено позивачу строк для подання клопотання про допит свідка; клопотання про допит свідка задоволено; зобов`язано позивача надати свідоцтво про смерть ОСОБА_4 .

15 жовтня 2024 року від представника позивача надійшли супровідний лист на виконання ухвали суду та заява про допит свідка в режимі відеоконференції з приміщення Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року заяву представника позивача задоволено. Призначено розгляд цивільної справи в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 22 листопада 2024 року в режимі відеоконференції допитано як свідка ОСОБА_3 .

04 грудня 2024 року від Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли розписка та присяга свідка.

У судовому засіданні 06 грудня 2024 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, при цьому повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується відповідними двідками.

Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.02.1964 НОМЕР_1 , в якому батьками позивача вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №11171, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 19.06.2023.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина після померлого ОСОБА_2 , а позивач є спадкоємцем за законом, оскільки є сином спадкодавця.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 77129915 від 29.05.2024.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.09.2002 № 1372 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в рівних долях належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 17485, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 19.10.2020.

У листі № 146/01-16 від 16.07.2024 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. повідомила ОСОБА_1 про неможливість на даний час заведення спадкової справи у зв`язку з пропущенням ним строку прийняття спадщини та не наданням доказів фактичного прийняття спадщини.

Відповідно до витягу № 21163 з реєстру платників податку та свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, а місцем проведення господарської діяльності є: АДРЕСА_2 .

Згідно з наказом № 01 від 27.06.2023 ОСОБА_1 відряджено до м. Луцьк з 28.06.2023 по 28.01.2024 для здійснення підприємницької діяльності.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною та сином з березня 2023 року проживав за його адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 постійно працював за комп`ютером на спеціалізованому програмному забезпеченні. Вони жили до початку літа, але потім у ОСОБА_1 захворів батько, тому вони поїхали його доглядати, лікувати. Потім позивач з дружиною знову приїхали до свідка приблизно на початку липня чи в кінці червня 2023 року та в січні 2024 року повернулися до Києва. Позивач постійно працював за комп`ютером, інколи до нього приходили люди. Свідок вказує, що позивач йому говорив, що мав фінансові проблеми, оскільки частина клієнтів в Києві пропала, а в Луцьку мав свою базу клієнтів. Свідок підтвердив, що заява, яка міститься в матеріалах справи, підписана ним.

Норми права та мотиви суду

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до приписів частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (зокрема, постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із своїм відрядженням та небезпекою для життя у зв`язку з введенням військового стану на території України через військову агресію рф, що позбавило його можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічне за змістом роз`яснення міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/170, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 у справі № 750/262/20).

Незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18), від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18 (провадження № 61-13061св22).

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Оскільки спадкодавець, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув 18 грудня 2023 року. Позивач на час закінчення строку для прийняття спадщини перебував у відрядженні у місті Луцьк. Часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Оцінивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Тому, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після його померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_2 , тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Київська міська рада, , місце знаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК