ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6279/24 Справа № 208/6104/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова Ольга Миколаївна, на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року в цивільній справі номер 208/6104/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , на підставі спадкового договору, зареєстрованого в реєстрі за №21 від 21.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинської МНО Кравченко С.Ю.; рішення про державну реєстрацію прав власності №63689682 від 24.05.2022 року, здійснене державним нотаріусом Другого кам`янського нотаріального округу Астаховою О.С.

Проте, це порушує його права як спадкоємця, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача. На час її смерті, тобто відкриття спадщини, він був зареєстрований разом із матір`ю у зазначеній квартирі, а тому фактично прийняв спадщину.

Але, за своє життя ОСОБА_3 , будучи власницею квартири АДРЕСА_1 , 21.01.2016 року уклала спадковий договір, який ним оспорюється, передавши своє право власності на зазначену квартиру відповідачу.

Відповідач порушив умови спадкового договору, а саме п. 3.3.1. договору обов`язок набувача надавати необхідну допомогу в веденні господарства, і п. 3.3.2. договору у разі смерті відчужувача організувати поховання відчужувача за християнськими звичаями.

Крім того, згідно з п. 4.2. зазначеного спадкового договору, право власності на майно, що є предметом цього договору, у набувача виникає в разі смерті відчужувача і після виконання всіх умов договору. На підтвердження цього нотаріусу подається Свідоцтво про смерть, видане відповідним органом цивільного стану, та інші необхідні документи. Після смерті відчужувача право власності за даним договором підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Відповідно до спадкового договору ОСОБА_2 мав виконувати певні дії немайнового характеру, які ним не було виконано, п`ять останніх років, приблизно з 2017 року, ОСОБА_2 постійно проживав за межами України, на території Республіки Польща, та не допомагав

ОСОБА_3 у веденні господарства, у тому числі матеріально. Також, ОСОБА_2 не організовував та не допомагав у організації поховання ОСОБА_3 , тим самим порушивши вимоги спадкового договору.

Поховання ОСОБА_3 організовував син померлої, в саме ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_4 , яка є правнучкою померлої. Участі в організації поховання померлої ОСОБА_2 не брав, знаходився на той час на території Республіка Польща.

20.02.2022 року ОСОБА_2 повернувся в Україну та 23.02.2022 року зареєстрував право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі спадкового договору.

За життя догляд за ОСОБА_3 здійснював ОСОБА_1 , як син померлої, допомагав матері у веденні господарства, а також здійснював матеріальну підтримку та брав на себе зобов`язання у сплаті комунальних послуг за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач звертався до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л., яка розглянувши його заяву, подану 31 березня 2023 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та матеріали спадкової справи №27/2023, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , встановила, що видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру під номером АДРЕСА_1 , неможливо з наступних підстав, а саме:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31.03.2023 року нотаріусом на підставі заяви сина померлої ОСОБА_1 , спадкоємця який фактично прийняв спадщину та який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, заведено спадкову справу за № 27/2023, згідно з якою ОСОБА_1 заявив про прийняття спадщини відкритої на час смерті своєї матері.

Також іншим спадкоємцем є донька померлої, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала разом із нею, а тому також прийняла спадщину.

Проте, 23.02.2023 року відповідач ОСОБА_2 продав набуту ним за спадковим договором квартиру ОСОБА_6 .

А тому позивач не зміг реалізувати своє право на спадкування, та 07.04.2023 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Підставою звернення із позовом позивач зазначив те, що на його думку, ОСОБА_3 на час укладання спадкового договору від 21.01.2016 року помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, через похилий вік, стан здоров`я, та уклала спадковий договір на умовах, які не були виконані ОСОБА_2 , так як останній мав на меті виїхати за кордон та змінити постійне місце проживання.

Таким чином, укладення спадкового договору ОСОБА_3 було вчинено під впливом помилки, оскільки вона помилялась щодо обставин, що мають істотне значення. Вона вважала, що ОСОБА_2 виконає покладені на нього спадковим договором обов`язки, проте, він залишив територію України та постійно проживав та території Республіки Польщі, не приймав участі під час життя та поховання ОСОБА_3 .

Позивач просив суд визнати спадковий договір від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю. в реєстрі за №21 від 21.01.2016 року, недійсним, стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, - відмовлено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова О.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та наданим документам, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 вимога про розірвання спадкового договору не заявилася, а було заявлено вимогу про визнання спадкового договору від 21 січня 2016 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Суд першої інстанції цього висновку Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи не врахував.

Відповідно до листа державної прикордонної служби від 06.06.2023 року суду надана інформація, що протягом п`яти останніх років, починаючи з 2017 року ОСОБА_2 постійно проживав за межами України, на території Республіки Польща, отже, він не допомагав ОСОБА_3 у веденні господарства, у тому числі матеріально.

Відразу після укладення спадкового договору ОСОБА_3 перестала проживати у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Участі в організації поховання померлої ОСОБА_2 не брав, та знаходився на той час на території Республіка Польща. Поховання ОСОБА_3 організовував син померлої, в саме ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 , яка є правнучкою померлої.

Згідно з наданою довідкою банку на вимогу ОСОБА_2 оплата комунальних послуг припинилася з 30 квітня 2020 року.

Державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. не було здійснено контроль за виконанням спадкового договору у частині поховання відчужувача. Оскільки матеріали спадкової справи містять інформацію з обмеженим доступом, копія матеріалів спадкової справи не може бути надана за особистим зверненням особи, а лише за рішенням суду. В порушення ст. 1307 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції не витребував у нотаріуса як виконувався спадковий договір.

Вважає, що укладення спадкового договору ОСОБА_3 було вчинено під впливом помилки, оскільки вона помилялась щодо обставин, що мають істотне значення, а саме, що ОСОБА_2 виконає покладені на нього спадковим договором обов`язки.

15.09.2023 року адвокатом Васильцовою О.М., як представником ОСОБА_1 , було подано суду першої інстанції заяву про судові витрати, із долученими актами про виконані роботи, згідно з якої заявлено про понесені витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 13000,00 грн.

Зазначає, що між адвокатом Васильцовою О.М. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги №33 від 22 квітня 2024 року, відповідно до якого, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, а саме представництво інтересів ОСОБА_8 в Дніпровському апеляційному суді у справі №208/6104/22. У відповідності до п. 4.2.1. договору про надання правничої допомоги №33 від 22 квітня 2024 року, вартість правничої допомоги (адвокатської діяльності) складає 3000,00 грн.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Васильцова О.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та

місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслана судом повістка на адресу відповідача повернулась з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що за життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.03.1996 року відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів. Право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 12972040, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04 від 21.01.2016 року (а.с. 5, том 1).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12.04.2023 року (а.с. 112, том 1).

21.01.2016 року між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю. (а.с. 5-7, том 1).

Згідно з п. 1.1. спадкового договору набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому певні дії немайнового характеру і в разі смерті відчужувача набуває право власності на належне відчужувачу майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м.

Згідно з п. 1.4. спадкового договору відповідно до ст. 1302 ЦК України право власності на вищевказану квартиру виникає у набувача з моменту смерті відчужувача.

Пунктом 3.2. спадкового договору визначені права відчужувача:

3.2.1. вимагати належного виконання набувачем його обов`язків за цим договором;

3.2.2. довічно володіти та користуватися майном, що є предметом договору, без права розпорядження ним;

Пунктом 3.3. спадкового договору визначені обов`язки набувача:

3.3.1. надавати необхідну допомогу в веденні господарства;

3.3.2. у разі смерті відчужувача організувати поховання відчужувача за християнськими звичаями.

У п. 4.1. спадкового договору зазначено, що сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.

У п. 4.8. спадкового договору визначено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним обов`язків за цим договором.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 53, том 1).

Свідоцтво про поховання померлої ОСОБА_3 від 24.06.2021 року видане на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 53зв, том 1).

Встановлено, що в ході проведення нотаріальних дій за своє життя ОСОБА_3 посвідчувала заповіт 27.02.1996 року, надаючи розпорядження у разі своєї смерті про заповідання квартири АДРЕСА_3 , на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в рівних долях кожному (а.с. 105, том 1).

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка була донькою ОСОБА_3 , та сестрою ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 110, том 1).

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , та сестрою ОСОБА_1 , і цього не заперечують сторони.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №301503275 від 24.05.2022 року підтверджено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі спадкового договору (НАС 483170) №21 від 21.01.2016 року (а.с. 52, том 1).

Відповідно до довідки №001182909 про склад сім`ї, виданої 08.06.2022 року ТОВ «Абонент XXI» до складу сім`ї ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_1 - син; ОСОБА_5 - дочка; ОСОБА_2 - онук; ОСОБА_13 - онука; ОСОБА_14 правнука (а.с. 9, том 1).

З акту №266 від 01.11.2022 року, складеному членами комісії Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Добробут», вбачається, що фактично в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 з 2010 року не проживає. Його особисті речі в квартирі відсутні, він має інше постійне місце проживання, що свідчить про відсутність інтересу відповідача до вказаного житла. Його місце проживання невідоме, так як втрачені особисті зв`язки, навіть на поховання матері ОСОБА_3 він не приїхав (а.с. 10, том 1).

ОСОБА_2 на підставі спадкового договору, укладеному із померлою ОСОБА_3 , набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та 23.02.2022 року зареєстровано право власності на підставі спадкового договору (а.с. 8, том 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2023 року ОСОБА_2 відчужив зазначену квартиру Стамблер Леві Іцкхак (а.с. 106, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право

на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 52 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Статтею 54 ЦПК України передбачено, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Пунктом 10 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» наведено, що, вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. Суд має також вирішити питання про участь інших часників процесу, які сприятимуть здійсненню правосуддя.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.03.1996 року відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів.

21.01.2016 року між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ОСОБА_2 на підставі спадкового договору, укладеному із померлою ОСОБА_3 , набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та 23.02.2022 року зареєстровано право власності на підставі спадкового договору.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2023 року ОСОБА_2 відчужив зазначену квартиру Стамблер Леві Іцкхак.

В ході розгляду справи судом першої інстанції не залучено до справи власника спірного майна ОСОБА_15 , позивачем також не заявлене клопотання про залучення цієї особи до справи ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній.

Отже, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним ухвалено без участі особи, до якої в подальшому можуть бути заявлені стороною певні вимоги - Стамблер ОСОБА_16 .

Відтак, позивачем ОСОБА_1 не виконаний обов`язок, передбачений ст. 54 ЦПК України, а саме не сповіщено цю особу про відкриття провадження у справі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував склад осіб, які мають приймати учать у розгляді справи та не залучив таких осіб до участі

у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова Ольга Миколаївна, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Судді: