ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4928/23 Номер провадження 22-ц/814/3327/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1

представник стягувача адвокат Кондрик Н.Г.

представник боржника адвокат Гонтар В.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скарг ою представника ОСОБА_2 адвоката Гонтар Валерія Миколайовича

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 липня 2024 року, постановлену суддею Андрієць Д.Д., повний текст ухвали складений 05 серпня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 07 серпня 2023 року у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2024 представник ОСОБА_2 адвокат Гонтар В.М. звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 07.08.2023 у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука, в якій просив суд переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати судовий наказ, виданий 07.08.2023 у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку до досягнення повноліття дитиною.

Заява мотивована тим, що 07.08.2023 Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . Вважає, що при розгляді даної справи судом не було враховано, що ОСОБА_2 несе усі зобов`язання по належному утриманню дитини, тобто син сторін ОСОБА_4 , перебуває на утриманні як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 . Обставини проживання дитини з батьком та із заявником і перебування на їх спільному утриманні не були відомі суду при розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, оскільки судовий наказ виносився суддею одноособово, без виклику стягувача і боржника та без дослідження відповідних доказів, що відповідає приписам ЦПК України, тому наявні підстави для скасування цього наказу.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 07 серпня 2023 року у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підставою для видачі судового наказу про стягнення аліментів є проживання дитини з тим із батьків, який звернувся до суду за захистом, відсутність спору щодо батьківства (материнства) і необхідності залучення інших заінтересованих осіб. Відтак, суд визнав, що факт добровільної участі в утриманні дитини одного з батьків, який проживає окремо від дитини, за відсутності домовленості між батьками не є підставою для відмови у видачі судового наказу. Крім того, судом враховано, що подані заявником відомості про перерахування коштів, датовані після прийняття оспорюваного судового наказу, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що станом на дату прийняття оспорюваного судового наказу дитина сторін проживала разом із батьком. З цих підстав суд першої інстанції визнав, що заявником не було доведено існування нововиявлених обставин, які б були підставою для перегляду судового наказу та його скасування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для перегляду спірного судового наказу ОСОБА_2 вказував те, що син ОСОБА_5 перебуває і на його ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 утриманні, тим більше, що 12.04.2021 після того, як йому виповнилось 14 років, син відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України вправі самостійно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Зазначає, що ОСОБА_2 ніс і несе всі зобов`язання по належному утриманню дитини і про цю підставу суд ніяким чином не згадав. Факт проживання дитини з ОСОБА_2 та перебування на його утриманні не досліджувався судом першої інстанції, хоча і існував на час видачі спірного наказу, відтак, такий факт є нововиявленою обставиною, яку мав би досліджувати Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд приділив увагу другорядним обставинам, які визначив як недостатні для задоволення заяви ОСОБА_2 , внаслідок чого незаконно відмовив у розгляді його заяви. Також, суд не приділив достатньої уваги тому, що сторони між собою не визначали юрисдикцію спору про аліменти саме держави України і це підтвердила у судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кондрик Н.Г., сторони між собою погодили юрисдикцію ФРН для спору про поділ майна (оскільки обидві сторони переважно проживають в Німеччині і мають дозвіл на постійне проживання). Таким чином, суди України взагалі неповноважні видавати наказ про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відповіді на відзив представник боржника ОСОБА_2 адвокат Гонтар В.М. просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 07.08.2023 у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука, суд першої інстанції визнав, що заява не підлягає до задоволення, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3розділуVцьогоКодексу.

Згідно із ч.1,2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: - існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; - на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; - істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Тобто, нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими також ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Касаційного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі №420/207/20)

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що звертаючись до суду із даною заявою, заявник посилався як на підставу для перегляду судового наказу на те, що він також у добровільному порядку приймає участь в утриманні сина, а також на те, що їх спільний син після досягнення 14 років має право на самостійне визначення місця проживання.

Судом першої інстанції також прийнято до уваги те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, підставою для видачі судового наказу про стягнення аліментів є проживання дитини з тим із батьків, який звернувся до суду за захистом та відсутність спору щодо батьківства (материнства) і необхідності залучення інших заінтересованих осіб.

Відтак, суд першої інстанції визнав, що факт добровільної участі в утриманні дитини одного з батьків, який проживає окремо від дитини за відсутності домовленості між батьками, не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що подані заявником відомості про перерахування коштів датовані після прийняття оспорюваного судового наказу.

Також судом першої інстанції враховано відсутність доказів, які б свідчили про те, що станом на дату прийняття оспорюваного судового наказу дитина сторін проживала разом із батьком.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не було доведено існування нововиявлених обставин, які б були підставою для перегляду судового наказу та його скасування.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної заяви є: перегляд за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу, виданого 07.08.2023 у справі №524/4928/23 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку до досягнення повноліття дитиною.

Зі змісту заяви вбачається, що підставами для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами боржник ОСОБА_2 вказав те, що до видачі судового наказу він у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що сторони між собою погодили юрисдикцію ФРН щодо вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №345/1362/20, провадження №61-8675св21).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17, пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18, пункт 6.38).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» №2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30.08.2021 у справі №461/1229/20, провадження №61-15179св20).

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26.06.2018 у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/11027/18).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 посилався на те, що істотними обставинами перегляду судового рішення є те, що не було враховано, що ОСОБА_2 несе усі зобов`язання по належному утриманню дитини, тобто син сторін ОСОБА_4 перебуває на утриманні як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 . Наведені обставини (проживання дитини як з батьком, так і з матір`ю і перебування на їх спільному утриманні) не були відомі суду при розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, оскільки судовий наказ виносився суддею одноособово, без виклику стягувача і боржника та без дослідження відповідних доказів, що відповідає приписам ЦПК України, тому наявні підстави для скасування цього наказу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи ОСОБА_2 , а вказані ним обставини не є нововиявленими, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на одну дитину, що відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

При цьому, заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за формою та змістом відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, що є підставою для розгляду її по суті.

У порядку наказного провадження вирішуються безспірні вимоги, передбачені статтею 161 ЦПК України, без перевірки обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 168 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина проживала з ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами. Боржником ОСОБА_2 не надано суду доказів щодо проживання сина разом з ним час пред`явлення ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу, а також з місця навчання дитини. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю у Німеччині (а.с. 4-6). Відомостей про те, що син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажає проживати з батьком чи обрав своє місце проживання саме з батьком, матеріали справи не містять.

До матеріалів заяви боржником ОСОБА_2 надані квитанції про здійснення платежів на ім`я ОСОБА_1 у період після видачі судового наказу, доказів про надання допомоги на утримання сина до дати стягнення аліментів, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони між собою не визначали юрисдикцію спору про аліменти саме держави України, що сторони між собою погодили юрисдикцію ФРН для спору про поділ майна (оскільки обидві сторони переважно проживають в Німеччині і мають дозвіл на постійне проживання), то ці доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки боржник та стягувач є громадянами України, на момент звернення до суду з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 та неповнолітня дитина є зареєстрованими на території України, заявник ОСОБА_1 має законне право на звернення до суду за українським законодавством. Доказів протилежного ОСОБА_2 не надано, а саме боржником ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів щодо визначення юрисдикції спору про аліменти ФРН.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гонтар Валерія Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 липня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов