Справа № 442/2669/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/2644/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: приватний нотаріус Дрогобицького районного округу Петрів Віолета Янівна, про встановлення факту родинних відносин та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог, покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра, ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті проживала в будинку АДРЕСА_1 , дітей у неї не було, а її чоловік та батьки померли раніше. ОСОБА_3 не складала заповіту, однак після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 із земельною ділянкою та грошові вклади. Зазначає, що приватним нотаріусом Дрогобицького районного округу Львівської області Петрів В.Я. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця, а рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 лютого 2024 року у справі №457/198/24 встановлено факт їхніх родинних відносин. Покликається на те, що її мати та батько спадкодавця, ОСОБА_4 , народилися в с. Мислоца Ясельського повіту Підкарпатскього воєводства на території Польщі у 1923 році та в 1920 році та рідними братом і сестрою, що підтверджує те, що спадкодавець ОСОБА_3 є її двоюрідною сестрою. Вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 28 лютого 2022 року вона є внутрішньо переміщеною особою, яка покинула своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , та переїхала в м. Дрогобич, а з 06 липня 2023 року до 08 серпня 2023 року та з 09 вересня 2023 року до 19 вересня 2023 року перебувала за кордоном. Крім того, вона є пенсіонеркою, хворіє гіпертонічною хворобою другого ступеня, ангіоліпома лівої нирки, за місцем реєстрації перебувала на диспансерному обліку у кардіолога, а у період з 17 жовтня 2023 року до 27 жовтня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Дрогобицькій міській лікарні № 1 з діагнозом нестабільна стенокардія, синусова брадікардія, синдром слабості синусового вузла, а після виписки постійно перебувала під наглядом сімейного лікаря та більше місяця лікувалася амбулаторно. Вважає, що вищезазначені обставини, які зумовили пропуск строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак наявні поважні причини для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З наведених підстав просить:

-встановити факт родинних відносин, а саме, те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .;

-визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк - два місяці з час набрання судовим рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дрогобицького районного округу Петрів Віолета Янівна, про встановлення факту родинних відносин та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не перевірив фактичні обставини справи, не дослідив належним чином письмові докази, покази свідків, якими підтверджуються позовні вимоги.Зазначає, що надала суду належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 є її двоюрідною сестрою, оскільки її мама ОСОБА_5 була рідною сестрою батька спадкодавця - ОСОБА_4 .

Вказує, що про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дізналася лише 20 вересня 2024 року, від колишньої дружини її двоюрідного брата ОСОБА_6 , яка була допитана в судовому засіданні як свідок та підтвердила цю обставину. Вважає, що має право на встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки є особою похилого віку, часто хворіє, не знала про смерть ОСОБА_3 , а на час смерті спадкодавця перебувала за кордоном, що свідчить про наявність поважних причин пропуску шестимісячного строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для неї на вчинення цих дій.Звертає увагу, що судом не враховано, що пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним і становить лише два місяці і сім днів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася до суду з позовною заявою, в якій, окрім позовної вимоги про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , просить встановити факт родинних відносин, а саме, те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення факту родинних відносин позивач обґрунтовує необхідністю оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 26 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 06.11.1971 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ».

З копії посвідки про народження НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається, що її батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №3 від 27 березня 2024 року підтверджується, що 23.11.1946 року ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ».

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_14 є ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_17 .

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 СК України №1 від 28.03.2024 року підтверджується, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_15 та та ОСОБА_16 .

За вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що батько спадкодавця, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та матір ОСОБА_1 - ОСОБА_18 , є рідними братом та сестрою, а відтак спадкодавець ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є двоюрідними сестрами.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, а саме, те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають до задоволення, а висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях ;1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем, відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Вирішуючи питання визначення спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі №752/11156/18-ц, зазначив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та поряду прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка, як на поважність причин пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, посилається на те, що є пенсіонеркою, часто хворіє, має серцеві захворювання, у зв`язку з чим неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, шукаючи захисту від війни, виїзджала за межі України і на час смерті ОСОБА_3 також перебувала за межами України і не знала про її смерть, наведене, на думку позивачки, свідчить про поважність причин пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, вважає, що зазначені нею причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання такої заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.03.2024 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Петрів В.Я. від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю можливості встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.

Матеріалами справи підтверджується, що з 06.07.2023 року до 08.08.2023 року,і з 09.09.2023 року до 19.09.2023 року позивачка перебувала за межами України.

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_1 з 17.10.2023 року до 27.10.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «Дрогобицька міська лікарня», а в період з з 15.08.2023 року до 01.09.2023 року, з 20.09.2023 року до 16.10.2023 року, з 30.10.2023 року до 22.12.2023 року, з 15.12.2023 року до 15.01. 2024 року знаходилася на амбулаторному лікуванні.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Даючи оцінку доказам на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що такі не є поважними.

Так, спадщина відкрилась 08 липня 2023 року, а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 07 січня 2024 року.

Обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини, позивачем не обґрунтовано та не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини в період з 08 липня 2023 року до 07 січня 2024 року.

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Аналізуючи зазначені позивачкою причини пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що не мала можливості у передбачений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а посилання позивачки, як на поважність причини пропуску нею шестимісячного строку на перебування її на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, не є достатніми та безспірними доказами підтвердження поважності пропуску цього строку, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій, з огляду на те, що перебування позивачки на лікуванні не було безперервним, що таке лікування, в основному, було амбулаторним, що не перешкоджало їй, претендуючи на спадкове майно, звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк.

Аналізуючи матеріали справи, а також докази, які в подальшому долучалися до матеріалів справи під час судового розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не долучила в суді першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку в період і після 07 січня 2024 року і до часу звернення до приватного нотаріуса, тобто, до 15 березня 2024 року.

Даючи оцінку зазначеним позивачкою причинам пропуску нею шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку для подання спадкоємцем до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій, а відтак не є поважними.

Колегія суддів вважає, що у спадкоємця ОСОБА_1 було достатньо часу для того, щоб подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яку вона мала можливість подати заяву особисто або направити її поштою до нотаріуса.

З огляду на положення «Порядку вчинення нотаріальних дій», позивачка не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку після смерті двоюрідної сестри подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2023 року в справі № 345/4153/22, від 22.02.2024 року у справі № 755/1886/22.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені позивачкою причини пропуску нею шестимісячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачці подати заяву про прийняття ним спадщини у встановлений законом строк, не є такими, що не залежали від її волі, а відтак такі є неповажними, тому суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2024 рокув частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_19 про встановлення факту родинних відносин - скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_19 про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складна 17.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк