Справа № 509/2515/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/2515/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чумаченка Святослава Олександровича звернувся з позовом, в якому просить суд:

- розірвати шлюб, що уклали ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (відповідачка, ОСОБА_2 ), 10 жовтня 2010 року, актовий запис №1617, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції;

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб 10.10.2010 р. В шлюбних відносинах народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час подружнього життя з`ясувалося, що позивач з відповідачкою мають різні погляди на життя, шлюб та інші цінності, виявилась несумісність їх характерів. Між сторонами погіршилися відносини. Вони не проживають разом як одна сім`я протягом тривалого часу. Окрім того, на теперішній час позивач самостійно виховує дитину, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку.

Спільний син сторін навчається в Одеському ліцеї «Школа мрії», батько постійно забирає ОСОБА_4 зі школи, активно бере участь в шкільному житті дитини, приділяє багато уваги та часу вихованню, навчанню та розвитку дитини, підтримує тісний зв`язок з вчителями школи. Мати, відповідачка по справі, школу не відвідує, на контакт з класним керівником не виходить. Відповідачка не приділяє достатньої уваги стану здоров`я свого сина, участь в його медичних оглядах не приймає. Мати з дитиною не бачиться, ніякої матеріальної допомоги на утримання та лікування сина не надавала, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, тому позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Окрім того, відповідачка повідомила позивачу, що має намір виїхати на постійне проживання за кордон. Дитина, в свою чергу, залишилась проживати лише з батьком.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.05.2024 р. провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання, зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав

25.11.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, з проханням долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування від 22.11.2024 року № 0-623 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2024 р. підготовче провадження у справі закрито.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник звернувся до суду з заявою якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Справу просив розглянути за відсутності позивача та його представника.

Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи судове засідання не прибула. Відзиву до суду не подала. При цьому, при подачі клопотання про приєднання доказів від 25.11.2024 р. представником відповідачки була долучена заява від імені ОСОБА_2 , засвідчена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Груєвою О.В., зареєстровано в реєстрі № 1935 від 09.05.2024 р., що відповідачка ОСОБА_2 не бажає приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з відсутністю можливості.

Представник третьої особи не прибув, подана заява про розгляд справи за його відсутності, Висновок Органу опіки та піклування підтримують.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України.

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22).

Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №203/3505/19 від 26.01.2022 року зазначив, що висновок апеляційного суду про позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, так як відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою по справі №520/8264/19 від 26.04.2022 року дійшов висновку, що суди вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й дійшли обґрунтованого висновку про те, що батько не виконував повноцінно свої батьківські обов`язки, періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних систем також не є таким виконанням обов`язків, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітні діти фактично залишились без батьківського піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 1617 від 10 жовтня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбних відносин у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідачка, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавиться, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає.

Відповідно до характеристики на учня 4-Б класу, ОСОБА_5 , який навчається в Одеському ліцеї «Школа мрії» ОСОБА_1 , батько дитини, бере активну участь у шкільному житі сина та життя класу. Регулярно спілкується з дитиною про його досягнення в навчанні та підтримує сина у всіх напрямках. Мати ОСОБА_2 у цьому навчальному році до школи дитину не приводила та не збирала, на контакт з класним керівником не виходила.

Відповідно до заяви від імені ОСОБА_2 , засвідченої приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Груєвою О.В., зареєстрованої в реєстрі № 1935 від 09.05.2024 р., що відповідачка ОСОБА_2 бажає передати відповідальність за життя, здоров`я, виховання, навчання та утримання спільного сина ОСОБА_3 батьку ОСОБА_1 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.11.2024 року № 0-623 вважає за доцільне позбавити батьківських прав про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З Висновку вбачається, що відповідно до заяв сусідів, які проживають разом з позивачем та його сином за адресою: АДРЕСА_1 , саме батько займається вихованням дитини, створює належні умови для розвитку природних здібностей, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Також з Висновку вбачається, що мати знаходиться за кордном.

Позивачем було в повній мірі доведено факт ухилення відповідачки від виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, а саме: не виховує дитину, матеріально не утримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер поведінки відповідачки, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, ту обставину, що відповідачка тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, повністю ухиляється від виховання своєї дитини, не бажає нести відповідальність за дитину, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що зі змісту позовної заяви слідує, що сторони по справі не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні.

В силу ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом.

Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін

Керуючись положення ст. ст. 110, 109 СК України, ст.10-13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований 10 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1617.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий cуддя: Є.М. Панасенко