РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/21415/23

Провадження № 22-ц/4815/924/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рудики Світлани Юхимівни на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року у складі судді Панас О. В., постановлене в м. Рівне о 10 годині 49 хвилини, повний текст рішення складено 30 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав.Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 11 листопада 2006 року. Від спільного шлюбу у них є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського міського суду від 18 травня 2012 року (спр. № 1715/7325/12) шлюб між ними розірвано. Дочка залишилася на проживання з ним. До цього часу дочка проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні тобто протягом останніх 11 років вихованням та забезпеченням всіх потреб дочки займається він. Відповідачка не приймає ніякої участі у вихованні дочки та ніколи не допомагала йому матеріально її утримувати. Позбавлення батьківських прав відповідачки в даному випадку необхідно здійснити для захисту прав та інтересів дочки як теперішніх так і майбутніх. Він не хоче щоб мати, яка не бажає сьогодні виховувати дочку, мала якісь в майбутньому матеріальні претензії до повнолітньої дочки. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд позбавити громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Рівне, Рівненської області., РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та покладено на орган опіки та піклування в особі Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч. 2 ст. 164 СК України, яка передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, та обґрунтоване відсутністю належних і достатніх доказів на підтвердження грубого нехтування відповідачкою ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини. Судом взято до уваги, що з боку відповідачки має місце негативна поведінка матері у суспільстві, проте це не вплинуло негативно на свідомість дитини, її поведінку, а відтак відсутні виключні та надзвичайні обставини, які б свідчили про недобросовісність матері та її умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б могли слугувати підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 адвокат Рудика Світлана Юхимівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що доказами у справі було доведено, що відповідачка не виховує дочку на протязі 12 років, а саме: 1) Характеристикою виданою Рівненським ліцеєм № 1 за № 144 від 05.10.2023 року зазначено, «Що вихованням дочки ОСОБА_4 займається виключно батько, ОСОБА_1 , який у початкових класах приводив та забирав дитину зі школи, зараз постійно цікавиться досягненнями своєї дочки, проявляє активну участь в організації позашкільних та поза клас них заходах». Мами в ліцеї не бачили. Вказана характеристика доказує, що відповідачку зовсім не турбує той факт, чи навчається дочка, де навчається, яка її успішність і т.п.; 2) Актом від 06.10.2023 року складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1 . У вказаному акті сусіди відмітити, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та теперішньою дружиною ОСОБА_5 . Також відмічено, що вихованням, доглядом, забезпеченням дочки ОСОБА_4 займався батько і його теперішня дружина, а біологічну маму ніколи не бачили; 3) Постановою Рівненського міського суду від 26.01.2023 року у справі № 569/1000/23 відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. І ст. 184 КУпАП «ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя, а саме не доглядає за дітьми, залишає вдома без нагляду». Додає, що судом в якості свідка був допитаний батько відповідачки ОСОБА_6 , який ін засвідчив той факт, що ОСОБА_2 не виховувала і не виховує свою дочку ОСОБА_4 ; дочка проживає давно з батьком, який займається її вихованням. Засвідчив, що в ОСОБА_2 є ще син ОСОБА_7 , 2015 року народження, якого вона народила не в шлюбі. Вихованням цієї дитини займається він та його син, тобто брат ОСОБА_2 . Пояснив, що ОСОБА_2 не турбується як про старшу дочку так і про меншого сина, ніде ніколи не працювала і не працює, веде неправильний спосіб життя, займається дрібними крадіжками як в магазинах так і з квартири батька та брата, зловживає наркотичними засобами. Місяцями десь пропадає і по місцю проживання її не має. Також пояснив, що його син - ОСОБА_8 подав позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_9 , 2015 року народження. Апелянт зазначає, що місцевий суд безпідставно прийшов до переконання, що Висновок органу опіки та піклування є не вмотивованим та необґрунтований належними доказами, «Оскільки не вбачається, що орган опіки проводив будь-яку роботу щодо встановлення місця проживання перебування матері, її матеріального стану, її відношення до виховання та утримання дитини». Додає, що у Висновку відмічено, що «відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою вона не проживає, місце перебування та засоби зв язку з нею не відомі». Із свідчень свідка ОСОБА_10 - батька відповідачки суду відомо, що відповідачка по місцю проживання свого батька та сина ОСОБА_9 , 2015 року народження, АДРЕСА_4 теж відсутня. Батькові відповідачки не відомо де вона знаходиться. Із свідчень ОСОБА_11 , батька відповідачки, звучали пояснення, що він не здійснює пошуки дочки. Кожна поява відповідачки за місцем проживання батька, це крадіжка його речей із квартири. Зазначає, що наведені докази засвідчують, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Звертає увагу, що позбавлення батьківських прав відповідачки не пов`язане із ухиленням позивача від служби в ЗСУ, оскільки він за рішенням суду є опікуном над недієздатним братом, тобто має передбачені законом підстави для відстрочки від мобілізації. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 листопада 2006 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2012 року.

Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 19.05.2007 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1127. Батьками дитини записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_12 17.11.2012 згідно актового запису № 1491, зареєстрованого 17.11.2012 р. Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ».

Згідно Акту від 06.10.2023 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , затвердженого головою ОСББ Чернегою І.Г., в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та теперішньою дружиною ОСОБА_5 . Також відмічено, що вихованням, доглядом, забезпеченням дочки ОСОБА_4 займався батько і його теперішня дружина, а біологічну маму ніколи не бачили.

Згідно Характеристики, виданої Рівненським ліцеєм № 1 (№ 144 від 05.10.2023 року), вихованням дочки ОСОБА_4 займається виключно батько, ОСОБА_1 , який у початкових класах приводив та забирав дитину зі школи, зараз постійно цікавиться досягненнями своєї дочки, проявляє активну участь в організації позашкільних та позакласних заходів.

Згідно постанови Рівненського міського суду Рівненскої області від 26.01.2023 року у справі № 569/1000/23, відповідачку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді попередження. У постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_3 16.12.2022 року об 00.43 год в м.Рівному, вул.Київська,81 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя, а саме не доглядає за дітьми, залишає вдома без нагляду.

Судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 притягувалася до кримінальної відповідальності за дрібні крадіжки, що підтверджується оглянутими копіями вироку Рівненського міського суду від 06.07.2015 року у справі № 5569/7677/15-к про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України, вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29.07.2016 року у справі №569/6983/16-к про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.

Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-292 від 12.02.2024 року, батько ОСОБА_1 , 1983 р.н., з донькою ОСОБА_4 , дружиною ОСОБА_17 та донькою ОСОБА_18 проживає за адресою: АДРЕСА_5 . За місцем проживання сім`ї створені належні умови для виховання і розвитку дітей. ОСОБА_4 забезпечена усім необхідним для навчання та загального розвитку. ОСОБА_3 навчається у Рівненському ліцеї № 1 Рівненської міської ради. Відповідно до інформації закладу, вихованням дитини займається виключно батько, ОСОБА_1 , який у початкових класах приводив і забирав дитину зі школи, зараз постійно цікавиться досягненнями своєї доньки, проявляє активну участь в організації позашкільних та позакласних заходів. Він бере на себе всі витрати для навчання дитини. Неповнолітня ОСОБА_3 надала службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказала, що не заперечує проти позбавлення своєї матері ОСОБА_2 батьківських прав. Дитина пояснила, що проживає в повноцінній сім`ї, її вихованням та утриманням займаються тато ОСОБА_19 та мама ОСОБА_17 .

Питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25.01.2024. Комісія як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення рекомендувати Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст. 19 та ст.164 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення колишньої дружини ОСОБА_2 батьківських прав щодо їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 покликався на вищевикладені факти і докази та стверджував, що винна поведінка відповідачки прослідковується упродовж останніх 11 років і є свідомим ухиленням від виховання дитини та її забезпечення, що є підставою для позбавлення батьківських прав, котре, у свою чергу, є необхідним для захисту прав та інтересів дочки як в даний час, так і в майбутньому.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має в тому числі орган опіки та піклування.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

В даному випадку будь-які заперечення відповідачки ОСОБА_2 відсутні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вона повідомлялася про час та місце розгляду справи за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , однак судові повістки поверталися без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (довідка Укрпошти, ф.20).

Судова повістка з викликом у судове засідання 03 грудня 2024 року також повернута без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (довідка Укрпошти, ф.20) та написом «Адресат вибув».

Згідно п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача, і яка суду показала, що ОСОБА_2 вихованням доньки не займається. До дідуся, де мешкає мама, після смерті бабусі, в гості не ходить продовж 3,6 років. Мали місце факти крадіжки матір`ю речей дитини, з даного приводу до міліції не зверталися.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 , який є батьком відповідачки, показав, що його дочка і мати неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з ним, місяцями не буває вдома, виносить з хати речі. З часу засудження ОСОБА_2 вихованням дитини ОСОБА_4 займається її батько.

Ці свідчення були підтвердженні ОСОБА_6 в судовому засіданні Рівненського апеляційного суду.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює ці правовідносини, беручи до уваги поведінку відповідачки, яка свідчить про небажання піклуватися про свою дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо неї, враховуючи думку самої дитини, яка не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неї, позицію батька дитини, який повністю утримує та виховує її, апеляційний суд приходить до переконання, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є необхідним, відповідає інтересам дитини та сприятиме їх якнайкращому захисту.

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого відповідачкою не спростовано.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рудики Світлани Юхимівни задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Рівне, Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Роз`яснити відповідачу про його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни обставин, що слугували підставою для позбавлення батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Боймиструк С. В.