ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8998/24
провадження № 2/753/6224/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

12 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Цимбал І.К..

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення боргу за договором позики.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що в жовтні - грудні 2023 року ОСОБА_1 уклав ряд договорів позики з ОСОБА_2 , а саме:

05.10.2023 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 616 250 грн. з кінцевим терміном повернення до 31.01.2024 року; 17.10.2023 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 18.10.2023 року; 18.10.2023 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20.10.2023 року; 09.11.2023 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20.11.2023 року; 20.12.2023 року позивач передав ОСОБА_2 2 600 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 21.12.2023 року.

На підтвердження укладання договорів позики та передачі коштів були складені розписки від 05.10.2023 року, 17.10.2023 року, 18.10.2023 року, 09.11.2023 року та від 20.12.2023 року.

Відповідач кошти у вказаний строк не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом захисту свого порушеного права з метою стягнення боргу з відповідача з урахуванням інфляційних збитків та 3 % річних, а також процентів за користування позикою в загальному розмірі 11 156 250 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05.10.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 2 616 250 грн. Згідно розписки від 05.10.2023 року визначено, що позика надається на строк до 31.01.2024 року /а.с. 10/.

17.10.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 20 000 доларів США. Згідно розписки від 17.10.2023 визначено, що позика надається на строк до 18.10.2023 /а.с. 12/.

18.10.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 30 000 доларів США. Згідно розписки від 18.10.2023 визначено, що позика надається на строк до 20.10.2023 /а.с. 11/.

09.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 100 000 доларів США. Згідно розписки від 09.11.2023 визначено, що позика надається на строк до 20.11.2023 /а.с. 9/.

20.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 2 600 000 гривень. Згідно розписки від 20.12.2023 визначено, що позика надається на строк до 21.12.2023 /а.с. 13/

Фактична передача та отримання суми позики підтверджується письмовими розписками, відповідно до яких, останній підтвердив факт отримання та обов`язок повернення позикодавцю отриманих в позику коштів. Відповідач в судове засідання не з`явився, також не спростовував укладення сторонами договорів позики й існування боргових зобов`язань.

Проте в обумовлений строк позичальник позичені кошти у повному обсязі не повернув, взяті на себе зобов`язання не виконав.

У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором.

Враховуючи те, що 05.10.2023 року, 17.10.2023 року, 18.10.2023 року, 09.11.2023 року та 20.12.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договори позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу N 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18).

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 не виконані умови щодо повернення грошових коштів згідно розписок від 05.10.2023 року, 17.10.2023 року, 18.10.2023 року, 09.11.2023 року та 20.12.2023 року в строк, передбачений договорами (розписками), суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основної суми боргу за розпискою від 05.10.2023 р. в сумі 26 16250 грн, від 17.10.2023 року в сумі 20 000 доларів США, від 18.10.2023 року в суму 30000 доларів США та від 09.11.2023 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Строк користування позикою в сумі 2616250 грн настав з дня отримання відповідачем коштів, тобто з 05.10.2023 р. по 31.01.2024 року, включно та складає 117 днів. Розмір процентів за користування позикою від 05.10.2023 року становить 135155,47 грн

Строк користування позикою в сумі 20 000 доларів США настав з дня отримання Відповідачем коштів, тобто з 17.10.2023 року по 18.10.2023 року включно та складає 2 дні. Розмір процентів за користування за користування позикою від 17.10.2023 року становить 21,6 доларів США.

Строк користування позикою в сумі 30 000 доларів США настав з дня отримання Відповідачем коштів, тобто з 18.10.2023 року по 20.10.2023 року включно та складає 3 дні. Розмір процентів за користування за користування позикою від 18.10.2023 року становить 48,60 доларів США.

Строк користування позикою в сумі 100 000 доларів США настав з дня отримання Відповідачем коштів, тобто з 09.11.2023 року по 20.11.2023 року включно та складає 12 днів. Розмір процентів за користування за користування позикою від 09.11.2023 року становить 516 доларів США.

Строк користування позикою в сумі 2600000 грн настав з дня отримання Відповідачем коштів, тобто з 20.12.2023 р. по 21.12.2023 року, включно та складає 2 днів. Розмір процентів за користування позикою від 20.12.2023 року становить 2132 грн.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з розрахунком процентів за користування позикою, оскільки нарахування здійсненоу межах погодженого сторонами строку користування позикою. Так, загальний розмір процентів, що підлягає до стягнення з відповідача становить 132287,47 грн та 586,20 доларів США.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Будь-яке зобов`язання з виплати грошей, у тому числі й повернення передплати, є грошовим, а отже, у разі його невиконання боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні збитки і 3 % річних.

Разом з тим, за змістом статті 1Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних лише за правочинами, які було укладено в національній валюті.

Тому, що стосується 3 % річних, та інфляційних втрат, то суд погоджується з розрахунком, наданим суду позивачем та вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 % річних за договором позики від 05.10.2023 року в сумі 16 941,29 грн. за період з 01.02.2024 року по 19.04.2024 року; за договором позики від 20.12.2023 року в сумі 25 579,61 грн. за період з 22.12.2023 року по 19.04.2024 року та втрати від інфляції за договором позики від 05.10.2023 року в сумі 20968,24 грн. за період з 01.02.2024 року по 19.04.2024 року; за договором позики від 20.12.2023 року в сумі 31 322,36 грн. за період з 22.12.2023 року по 19.04.2024 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за договорами позики в національній валюті від 05.10.2023 року та від 20.12.2023 року, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить: 5 216 250 грн - основна сума боргу, 137287,47 грн. - проценти за користування позикою, 52290,60 грн.-втрати від інфляції, 42520,90 грн. - 3% річних, всього 5 448 348,97 грн. Крім того, сума заборгованості за договорами позики в іноземній валютівід17.10.2023 року, від 09.11.2023 року, від 18.10.2023 року, від 09.11.2023 року,що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 150000 доларів США, 586,20 доларів США - проценти за користування позикою в сумі, всього 150586,20 доларів США, й такі вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 15 140 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 258, 259, 264, 268, 265, 212 -218, 280, 354 ЦПК України та ч. 1 ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, ст. 1046, ч. 1 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049, ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами позики в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, проценти за користування позикою в сумі 586,20 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами позики в національній валюті в сумі 5 216 250 грн, проценти за користування позикою в сумі 137287,47 грн., 52290,60 грн інфляційних втрат, 42520,90 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 15140 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: