П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Київ

Справа №939/939/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/7373/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко В.М., Поліщук Н.В.

за участі секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Міланіч А.М. 04 січня 2024 року в смт. Бородянка, за заявою ОСОБА_2 про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 04 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 5000,00 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що позов залишено без розгляду на підставі заяви позивача, а тому на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути кошти на відшкодування її витрат по наданню правничої допомоги у заявленому розмірі 5000,00 грн, який суд визнав співмірним складності справи, загального часу адвоката, витраченого на підготовку до розгляду справи та надання відзиву на позов. При цьому суд вважав, що саме необґрунтовані дії позивача, пов`язані зі зверненням до суду з даним позовом, який в послідуючому вона просила залишити без розгляду, призвели до понесення відповідачем вказаних витрат.

Не погодилась із вказаною ухвалою суду позивач ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, в якій зазначено, що суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні з позовом до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не навів які саме дії позивача при зверненні з апеляційною скаргою були необґрунтовані, заява відповідача також не містить жодного аргументу чи доказу, що якісь дії позивача є необґрунтованими та/чи недобросовісними. Тому, у даній справі відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки відсутні будь-які необґрунтовані та/чи недобросовісні дії відповідача.

Також вказує на те, що відповідачем не надано,та в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем витрат, оскільки платником у квитанції зазначено ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відповідачу в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначає, що подання ОСОБА_1 позову за відсутності підстав та доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які можна було б визнати належними та допустимими та подальша відмова позивача від позовних вимог свідчать про необґрунтованість дій позивача, внаслідок яких відповідач змушена була понести витрати на професійну правничу допомогу.

Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасник справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача - адвоката Хом`як В.К. через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача /а.с.173/.

Відповідач, згідно з даними поштового відділення, отримала копію апеляційної скарги, копію ухвали про відкриття апеляційної провадження та судову повістку про призначений розгляд справи 15 березня 2024 року /а.с.172/. 18 березня 2024 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, що вказує на те, що відповідач обізнана про перегляд справи апеляційним судом. На адресу суду надходили звернення представника відповідача від 11 березня 2024 року та від 18 березня 2024 року, в яких вказувалось про відсутність отримання копії апеляційної скарги, що спростовується даними наведеними вище. У цих зверненнях представник відповідача вказував про обізнаність про призначений розгляд справи на 25 квітня 2024 року. Проте сторона відповідача в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомили. А тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку визначеному ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішень, колегія суддів виходить з такого.

В квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 (матері сторін у справі), що складений на ім`я відповідача. В обґрунтування позову вказувала на порушення своїх прав як спадкоємця першої черги, про які вона дізналась після звернення із заявою про прийняття спадщини, коли нотаріус повідомила про наявність заповіту, який вона вважає таким, що не відповідав волевиявленню спадкодавця / а.с.1-6/.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу у підготовче засідання /а.с.33/.

08 серпня 2023 року судом першої інстанції зареєстрований відзив відповідача на подану позовну заяву з додатками /а.с.44-49/.

Разом з відзивом відповідачем були надані договір про надання професійної правничої допомоги від 31 липня 2023 року укладений відповідачем з АО «Славутицька міська юридична консультація «Захист», рахунок на оплату послуг № 29 від 03 серпня 2023 року в розмірі 5000 грн, квитанція АТ КБ «ПриватБанк» від 03 серпня 2023 року про здійснення ОСОБА_3 , оплати 5000 грн, на рахунок АО «Захист», акт виконаних робіт від 07 серпня 2023 року /а.с.62-68/.

Згідно з ухвалою суду від 17 серпня 2023 року та протоколом судового засідання від 18 серпня 2023 року представник відповідача - адвокат Прокопенко О.П. приймав участь в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів / а.с.75,77-81/.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року витребувано від державного нотаріуса Бородянської районної державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В. належним чином завірені матеріали спадкової справи № 69/2022, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 /а.с.82/.

04 вересня 2023 року на виконання ухвали суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи, з яких зокрема вбачається, що представнику позивача було відмовлено у наданні інформації з посиланням на нотаріальну таємницю /а.с.84-100/.

20 серпня 2023 року представник позивача ознайомився з матеріалами цивільної справи /а.с.101/.

20 листопада 2023 року судом зареєстрована заява представника позивача, сформована в системі «Електронний суд» про залишення позову без розгляду, на підставі ст.ст.43,257 ЦПК України /а.с.118/.

Ухвалою Бородянського районного суду від 07 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним -залишено без розгляду /а.с.121/.

14 грудня 2023 року судом зареєстрована заява відповідача про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги, заява обґрунтована тим, що судом не вирішене питання розподілу судових витрат, а саме витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, про понесення яких відповідачем заявлялось при розгляді справи та на підтвердження якої були подані відповідні докази. За даними поштового відділення заява була відправлена13 грудня 2023 року /а.с.124-128/.

19 грудня2023 року представником позивача подані заперечення на цю заяву, в яких вказувалось на відсутність необґрунтованих дій позивача /а.с.129-130/.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 04 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 5000,00 грн. В мотивувальній часині ухвали суд вказав на те, що саме необґрунтовані дії позивача, пов`язані зі зверненням до суду з даним позовом, який в послідуючому вона просила залишити без розгляду, призвели до понесення відповідачкою вказаних витрат, а тому заперечення позивача не прийняті до уваги /а.с.137-138/.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Поняття зловживання процесуальними правами міститься у ст. 44 ЦПК України. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, здійснених відповідачем, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов'язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених обставин вбачається, що в квітні 2023 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 (матері сторін у справі), що складений на ім`я відповідача. В обґрунтування позову вказувала на порушення своїх прав як спадкоємця першої черги, про які вона дізналась після звернення із заявою про прийняття спадщини, коли нотаріус повідомила про наявність заповіту, який вона вважає таким, що не відповідав волевиявленню спадкодавця.

У даному випадку суд першої інстанції залишив позов без розгляду у справі на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відтак при вирішенні питання про компенсацію понесених відповідачем витрат на правничу допомогу слід керуватися ч. 5 ст. 142 ЦПК України та зокрема встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

При цьому, як свідчить судова практика, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень.

Однак, відповідачем не надано доказів і матеріали справи таких не містять, що дії позивача є необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, як і відсутні докази про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

В цій справі позивач звернулась до суду за захистом своїх прав як спадкоємець першої черги, про які вона дізналась після звернення із заявою про прийняття спадщини, коли нотаріус повідомила про наявність заповіту, який вона вважає таким, що не відповідав волевиявленню спадкодавця. Проте ознайомившись з матеріалами спадкової справи і оскаржуваним заповітом зокрема, позивач реалізувала надане їй процесуальним законом право на залишення позову без розгляду на стадії до початку розгляду справи по суті. А отже дії позивача є такими, що відповідають вимогам процесуального закону, а тому вони не можуть вважатись недобросовісними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції послався лише на правову норму - ч.5 ст.142 ЦПК України, проте взагалі не зазначив в ухвалі коли саме вчинені позивачем необґрунтовані дії та в чому вони полягають. Наведене свідчить про порушення судом вимог процесуального закону щодо законності і обгрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав оскражувана ухвала суду не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах процесуального закону та підлягає скасуванню.

З огляду на відсутність доказів про необґрунтовані дії позивача щодо пред`явлення позову, заява відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 04 січня 2024 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук