Справа № 346/6939/23
Провадження № 2-о/346/115/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді: Махно Н.В.

з участю секретаря: Насадик В.В.,

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи і

законного представника заінтеросованої особи ОСОБА_2 ,

заінтересовної особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні померлого на час смерті останнього, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника, ОСОБА_4 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в обґрунтування якої вказав ,що батьками ОСОБА_4 являється мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження військової служби, при виконанні бойових дій, які наразі відбуваються на території України. Зазначає, що даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23 березня 2022 року. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, за час якого у них і народився спільний син- ОСОБА_4 . Однак їхнє подружжя життя не склалося і вони розлучилися, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 15.10.2004 року. Після розлучення ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю. Мати заявника - ОСОБА_4 після розірвання шлюбу так і залишщила своє дівоче прізвище " ОСОБА_8 ", оскільки при укладенні шлюбу з ОСОБА_7 дівоче прізвище не змінювала, а ОСОБА_7 при укладенні шлюбу з ОСОБА_6 змінював своє прізвище на " ОСОБА_8 ". Пізніше, мати заявника одружилася з іншим чоловіком, вітчимом заявника - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після укладення шлюбу з ОСОБА_9 , дівоче прізвище матері заявника - " ОСОБА_8 " було змінено на " ОСОБА_10 ". Через певний час, заявник також змінив своє прізвище з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_10 ", оскільки проживав разом зі своєю матір`ю та вітчимом. Зазанчає, що незважаючи на те, що заявник не проживав разом зі своїм рідним батьком - ОСОБА_7 , стосунки між ними були теплими та люблячими. 01.09.2020 року ОСОБА_4 , вступив до Приватного закладу вищої освіти "Івано-Франківська академія Івана Золотустого". Заявник навчався на денній, платній формі навчання, тому можливості оплачувати собі навчання та забезпечувати себе самостійно в заявника не було. Згідно ч.1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23- х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Саме тому батько - ОСОБА_7 , надавав заявнику постійну матеріальну допомогу забезпечував усім необхідним. В них із батьком були дуже хороші стосунки. Вони часто бачилися проводили час разом, відколи ОСОБА_4 навчався оплату за навчання здійснював ОСОБА_7 готівкою. Оскільки ОСОБА_7 добровільно надавав синові матеріальну допомогу, то заявником не було подано позову про стягнення аліментів. Зазначає, що на підтвердження вищенаведеного заявником додаються нотаріально посвідчені заяви: дружини загиблого ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та матір`ї ОСОБА_7 , якою є ОСОБА_3 , в яких зазначено, що заявник - ОСОБА_4 , перебував на утриманні ОСОБА_7 на час смерті останнього. Заявник повідомляє суд, що встановлення факту перебвання заявника на утриманні померлого - ОСОБА_7 , має вагоме юридичне значення, оскільки у разі встановлення такого факту, заявник отримає право на виплату йому одноразової грошової допомоги, призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа і законний представник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали повністю заяву заявника.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що представник заявника звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні в обґрунтування якої вказав, що батьками ОСОБА_4 являється мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження військової служби, при виконанні бойових дій, які наразі відбуваються на території України. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23 березня 2022 року.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 підтвердили факт про те, що батько заявника ОСОБА_7 , який помер, дійсно фінансово допомагав та забезпечував матеріально свого сина - ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України). Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 5 Закону № 1058-IVвизначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 10 Закону № 1058-IVпередбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Отже заявник , у викладених у заяві фактичних обставин, є таким, що відповідає статті 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме членом сім`ї померлого, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку). Отже Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Факт перебування заявника на утриманні померлого підтверджено заявником за допомогою показань свідків, та письмовими доказами по справі в їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що встановлення даного факту необхідне заявнику для виплати йому одноразової грошової допомоги, для призначення пенсії, у зв`язку із втратою годувальника, суд дійшов до висновку та що вимога заявника про встановлення факту перебування його на утриманні померлого батька, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки повністю підтверджується доказами по справі. Тому заяву слід задовольнити. Керуючись ст. ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити. Встановити факт перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя с.Товмачик, Коломийського району Івано-Франківської області, на утриманні батька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Гута-Межигірська Вишгородського району Київської області, на час загибелі (смерті) останнього. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 24.10.2024 року.

Суддя: Махно Н. В.