Справа № 148/312/23
Провадження №2/148/178/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.,

при секретарі Мрочко Т.О., Ліванчук А.Ф., Семенової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відплвідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і ушкодженням здоров`я. З врахуванням позовної заяви у новій редакції (а.с.171-173 т.2), мотивує свої вимоги тим, що 22.02.2020, близько 06 год. 10 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись об`їзною автодорогою м. Немирів, Вінницької області в напрямку м.Вінниця, в районі повороту до с. Мухівці Немирівського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної швидкості руху, виїхала за межі проїзної частини праворуч, внаслідок чого відбулося перекидання керованого нею автомобіля. В результаті даного ДТП пасажири, в тому числі і вона, отримали тілесні ушкодження.

06.06.2022 вироком Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Одразу після ДТП вона була госпіталізована до Немирівської ЦРЛ з політравмами: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, рвана рана правої навколоорбітальної ділянки, вивих лівого плеча (вправлений 22.02.2020), закритий уламковий перелом правої ключиці зі зміщенням уламків, забій правого кульшового суглобу, розрив суглобової губи правого кульшового суглобу, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.02.2020 по 06.03.2020.

28.02.2020 їй була проведена операція - ОМС перелому правої ключиці пластиною.

06.03.2020, після стабілізації стану, для продовження лікування її було переведено до КНП "Вінницька обласна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради", де вона перебувала до 03.04.2020. В даному лікувальному закладі було встановлено повний діагноз: Політравма. Стан після ЗЧМТ (забій головного мозку). ЗТГК, перелом 11 ребра зліва. Закритий перелом латеральної маси крижової кістки справа, лонної та сідничної кісток справа без зміщення. Закритий уламковий перелом правої ключиці (стан після ОМС пластиною 28.02.2020). Закритий травматичний вивих лівого плеча (вправлений 22.02.2020), перелом великого горбка лівої плечової кістки з незначним зміщенням. Посттравматичний лівобічний брахіоплексит. Закритий перелом дужки L5 хребця без зміщення. Забійна рана лівої гомілки.

Після узгодження із районним травматологом вона була переведена для подальшого лікування у травматологічне відділення Тульчинської ЦРЛ.

В подальшому вона проходила стаціонарне лікування в Центрі медичної реабілітації та спортивної медицини, МЦ Інномед-центр ендохірурії, де їй 07.09.2020 було преведено оперативне лікування з видалення металоконструкції з правої ключиці, дебримент рани, секвестрикректомію, здійснено фіксацію перелому пластиною з постановкою цементно-антибіотичного спейсеру за Masquelete; в Науково-дослідному інтитуті реабілітації осіб з інвалідністю (ннлк) ВНМУ ім. М.І. Пирогова, а вже 30.11.2020 проведено операцію кісткової аутопластини.

Також, задля організації її лікування систематично проводились консультації ортопеда-травматолога.

Таким чином, з 22.02.2020 та на протязі року вона безперервно являлась непрацездатною, а також в подальшому вимушена була систематично перебувати на лікарняному для продовження відновлювального лікування.

09.09.2020 їй було встановлена ІІІ група інвалідності, яка 15.12.2021, а згодом 23.11.2022 була продовжена.

Тобто, ввнаслідок ДТП, яка відбулась з вини ОСОБА_4 , вона попри свій молодий вік залишилась інвалідом ІІІ групи, змушена й досі проходити систематичні тривалі лікування в умовах стаціонару, не маючи ще дітей та позбавлена можливості їх народжувати природним шляхом.

Окрім того, по сплину трьох років після ДТП, пройшовши численну кількість лікувальних заходів, вона стала інвалідом та вимушена продовжувати лікування як в стаціонарі, так і шляхом постійного прийому лікарських препаратів.

Загалом, сума матеріальної шкоди, яку вона може підтвердити відповідними квитанціями, станом на день зверненя до суду з даним позовом, становить 49581,10 грн.

Окрім того, внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала немало моральних переживань та фізичних страждань, які спричинили негативні зміни у її житті: щоденні відчуття болю, неможливість вчинення навіть помірних фізичних навантажень, думки та спогади про наслідки психотравмувальної події, негативні переживання, насторога, тривога, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, обурення.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачення життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та моральних ресурсів, до тепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 5184000 грн.

В той же час, ОСОБА_4 , спричинивши їй ушкодження здоров`я та маючи обов`язок відповідати за свої дії, не проявляла намірів добровільно відшкодувати заподіяні їй збитки, розмір яких визначається, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань та характеру немайнових витрат.

Через дані обставини вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути субсидіарно з відповідачів у справі на її користь матеріальну шкоду в розмірі 49581,10 грн та 5184000 грн моральної шкоди, а також усі судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судове задання 17.12.2024 позивач та її представник не з`явилися, від позивача надійшла заява, згідно якої вона просить судове засідання провести у її відсутність, позовну заяву у новій редакції підтримує та просить задовольнити. В попередніх судових засіданнях позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та просили позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні 23.11.2023 вказала, що страхова їй сплатила близько 150000 грн, з яких 7340 - моральної шкоди.

В судове засідання 17.12.2024 відповідач ОСОБА_4 та її представник не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу у його та відповідача ОСОБА_4 відсутність, позов задовльнити частково, стягнути з відповідача лише 20000 грн моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовити. В попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що матеріальна шкода має відшкодовуватися страховою компанією, яка і так вже відшкодувала 154140,05 грн, відповідач же відшкодувала позивачеві біля 80000 грн. В матеріалах справи наявні відзиви на позовну заяву, згідно яких відповідач ОСОБА_4 просить позов задовольнити частково та стягнути з неї лише 20000 грн моральної шкоди. Вказує, що в ході розгляду кримінального провадження відносно неї вона вже відшкодувала позивачеві біля 70000 грн. Окрім того, страхова компанія ПрАТ УСК "Княжа", яка застрахувала її цивільну відповідальність, здійснила страхове відшкодування у розмірі 154140,05 грн, з яких: 90124,05 - витрати на лікування, 56676 грн - шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності, 7340 грн - моральна шкода. Ліміт відповідальності за полісом становить 260000 грн. Сума у розмірі 49581,10 грн, яку просить стягнути позивач та сума, яка вже виплачена, не перевищує ліміт, тому має бути стягнута із страхової. Є також сумніви у достовірності та належності доказів матеріальної шкоди.

Моральна шкода у розмірі 5184000 грн є явно завищеною та не відповідає засадам розумності. Це абсолютно нереальна, фактично космічна сума. Оскільки вона брала немалу участь у лікуванні позивача, а також, враховуючи страхове відшкодування, вважає, що може ще додатково сплатити 20000 грн, що в загальному відповідатиме розумності та справедливості.

Щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу, то вважає, що лише останній договір від 17.01.2023, укладений між позивачем на адвокатом Дунаєвим І.Б. має відношення до цієї справи.

Співвідповідач - представник ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в судове засідання не з`явився, подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що в разі неявки його у судове засідання просить розгляд справи проводити без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги не визнає, страховик сплатив усі належні суми страхового відшкодування. В матеріалах справи наявний відзив на позов, згідно якого представник просив у задоволенні позову в частині позовних вимог до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відмовити у повному обсязі. Також вказав, що за результатом ознайомлення із наданими їм документами було проведено розрахунок страхового відшкодування за полісом, за яким були здійснені відповідні виплати. Окрім того, законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихя учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті якого позивач, яка була пасажиром даного авто, отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Внаслідок отриманих травм позивачеві була встановлено ІІІ групу інвалідності, яка в подальшому була продовжена на строк до 01.11.2023, про що свідчать копії довідок до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №831446 від 09.09.2020 (а.с.146 т.1 ), серія 12ААВ №263674 від 15.12.2021 (а.с.а.с.147 т.1) та серія 12ААГ №030634 від 23.11.2022 (а.с.а.с.148 т.1).

Відповідно до копії вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 06.06.2022 у кримінальному провадженні №930/1224/21, який набрав законної сили 01.11.2022 (а.с.71-73 т.2), ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку два роки. Даним вироком було встановлено, що ОСОБА_5 22.02.2020, близько 06 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись об`їзною автодорогою м.Немирів, Вінницької області в напрямку м.Вінниця, в районі повороту до с. Мухівці, Немирівського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної швидкості руху, виїхала за межі проїзної частини праворуч, внаслідок чого відбулося перекидання керованого нею автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири даного автомобіля ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження.

При обстеженні ОСОБА_1 виявлено об`єктивні ознаки значно вираженого порушення функції правого плеча, значно вираженого порушення функції лівого плеча, значно вираженого порушення функції правого кульшового суглобу, які стоять в причинному зв`язку зі сполучною травмою тіла і становлять 70% стійкої втрати загальної працездатності.

Сполучна травма тіла у ОСОБА_1 належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм, пов`язаним зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (не менш 33%).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в силу ч.6 ст.82 ЦПК України вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, яка сталася 22.02.2020, є доведеною.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_1 ,була застрахована в ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ"за полісом №АМ/6451491обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.09.2019, про що свідчить його копія (а.с.203 т.1). За умовами даного полісу: забезпечений транспортний засіб - Toyota Yaris, номерний знак НОМЕР_1 ; строк дії договору з 28.09.2019 до 27.09.2020 включно;страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн, за шкоду заподіяну майну - 130000 грн; розмір франшизи - 2000 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

Відповідно до п. 22.1. ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобві" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ст.26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Таким чином, за встановлених обставин справи, співвідповідач як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілою, якій він повинен виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останньго.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що в результаті ДТП, яка сталася 22.02.2020, позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, перебувала тривалий період на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, їй були проведені оперативні втручання, в результаті ДТП вона набула статусу особи з інвалідністю ІІІ групи та їй було протипоказане помірне ( значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.

Судом враховано, що обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач визначила матеріальну шкоду в розмірі 49581,10 грн, надавши суду копії квітанцій на підтвердження понесених нею витрат. Слід зауважити, що ні позивачем, ні її представником не проведено відповідного розрахунку даних витрат, який містив би перелік призначених ліків, послуг та відповідно, проведених витрат.

В той же час, представники відповідача та співвідповідача заперечили щодо можливості стягнення з них матеріальної шкоди. При цьому, представником співвідповідача зауважено суду, що за результатом ознайомлення із наданими їм документами ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" було проведено розрахунок страхового відшкодування та були здійснені всі необхідні виплати.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом підтверджено, що в результаті поданих до ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" документів, 13.08.2021 позивачеві було виплачено страхове відшкодування на суму 154140,05 грн, з яких: 90124,05 грн - відшкодування витрат на лікування, 56676 грн - відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, 7340 грн - відшкодування моральної шкоди, про що свідчить копія платіжного доручення №ЗР076780 від 13.08.2021 (а.с.223 т.1), копія заяви про виплату страхового відшкодування від 02.08.2021 (а.с.224-227 т.1), копія страхового акту №84 від 09.08.2021 (а.с.238 т.1) та повідомлення ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" від 12.08.2021 №8079.

Тобто, ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" відповідно до умов полісу №АМ/6451491обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.09.2019 виконало свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування в межах строку визначено п. 24.1. ст.24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Окремо слід зазначити, що суд погоджується із твердженням представника співвідповіда щодо відсутності правових підстав для стягнення у солідарному/субсидіарному порядку із відповідачів завданої шкоди потерпілій особі. Дані вимоги є безпідставними, так як чинне законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Таким чином, з огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог до ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ"відсутні, а тому слід відмовити в їх задоволенні.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно копії заяви про виплату страхового відшкодування від 02.08.2021 (а.с.224-227 т.1) вбачається, що представником позивача на розгляд ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" подавалися в тому числі і копії фіскальних чеків та актів виконаних робіт на 51 арк. Між тим, встановити, які саме чеки подавалися представником позивача і які були враховані ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" при виплаті страхового відшкодування суд позбавлений можливості, оскільки в матеріалах справи дані докази відсутні.

Дослідивши надані позивачем докази, зокрема: копії консультацій ортопеда-травматолога від 02.09.2020 та від 22.09.2020 (а.с.117 т.1), від 16.10.2020 та 15.12.2020 (а.с.118 т.1), від 30.12.2020 та 01.02.2021 (а.с.119 т.1), від 31.05.2021 (а.с.120 т.1), копію консультативного висновку лікаря ортопеда -травматолога від 18.08.2020 (а.с.136 т.1, копію консультативного висновку спеціаліста 01-2-32/850 від 17.08.2020 (а.с.138 т.1), копія медичних записів з рентгенкабінету за період 2020 року (а.с.141 т.1), копія дослідження ПП "Діагностичний центр "Медіскан" МСКТ правого плечового суглоба та ключиці від 03.09.2020 (а.с.142 т.1), копію довідки (а.с.108 т.1), копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонароного) хворого №1035 від 06.03.2020 (а.с.109 т.1), копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 4890 від 03.04.2020 (а.с.110 т.1), копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 11.07.2020 (а.с.111 т.1), копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонароного) хворого №1207 (а.с.112 т.1), копії листків непрацездатності серії АДФ №570303, АДФ №677999, АДФ №556100, АДФ №556243, АДФ №556305, АДФ №556445, АДФ №556468, АДФ №460416, АДФ №464603, АДФ №465904, АКА №413925, АКА №449518, АЛА №137438 (а.с.121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133 т.1), копію виписки з медичної карти стаціонарно хворого №3636 від 03.11.2021 (а.с.113 т.1), копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонароного) хворого (а.с.114, 115 т.1), копію виписки з медичної карти стаціонарно хворого №3424/581 від 07.10.2022 (а.с.116 т.1), копій медичних висновків від 03.05.2022, від 27.09.2022 (а.с. 134, 135 т.1), копію консультативного висновку спеціаліста від 28.08.2021 (а.с.137 т.1), копія довідки НДІ РОІ (ннлк) ім. М.І. Пирогова від 03.11.2021 №351 (а.с.143 т.1), копію дослідження ТОВ "ЄВРО МЕДСЕРВІС" СКТ головного мозку від 30.10.2021 (а.с.144 т.1), копії квітанцій, фіскальних чеків, замовлення (а.с.149, 150, 151, 152, 153, 154, 158, 159, 160, 161, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174, 175, 176, 177, 178, 179 т.1), суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження понесення позивачем після 02.08.2021 (дата звернення представника позивача до страховою із заявою про виплату страхового відшкодування) витрат на лікування лише в розмірі 11006,69 грн, а не 49581,10 грн, як визначила позивач.

При цьому суд звертає увагу позивача та її представника на те, що перевіряючи надані позивачем докази на підтвердження проведених нею витрат на лікування, не підлягають відшкодуванню витрати на придбання лікарських засобів, які не відносяться до лікування отриманих внаслідок ДТП травм та чеки, в котрих неможливо ідентифікувати придбані товари та дату купівлі. До таких витрат суд відносить витрати на придбання пакетів та наступних лікарських засобів: крокрен, габана, омепразол, гаммавітал, меновазин, еглоніл, гліцин, егілок, флебовен, німід, біфрен, конкор, корвалмент, ранітидин, хлорофіліпт, корвалтаб, оскільки матеріали справи не містять доказів, що дані ліки були призначені позивачеві в ході її лікування.

Надані позивачем копії квітанцій, які були сплачені до 02.08.2020 суд до уваги не бере, оскільки встановити чи входили вони у страхове відшкодування, яке вже було виплачене позивачеві, неможливо.

Також суд не бере до уваги квітанції про сплату безповоротної фінансової допомоги на загальну суму 4020 грн, оскільки дана допомога не відноситься до витрат на лікування. Копії договорів добровільного медичного страхування серія №906, №2665, №2590, №2175, №2496 (а.с.155, 156, 157 т.1) також судом до уваги не беруться, так як їх надання позивачем не було обгрунтовано.

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 11006,69 грн, оскільки саме такий розмір понесених позивачем витрат на лікування доведений наявними в матеріалах справи доказами.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5184000 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У рішенні від 12.07.2007 у справі "Stankov v. Bulgaria" Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Таким чином, зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 29.11.2023 (а.с.116-117 т.2) за клопотанням представника позивача було призначено судову психологічну експертизу та на вирішення експерта поставлено наступні питання: Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 .? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) ? Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/22087-ПС від 18.10.2024 (а.с.139-148 т.2) ситуація, що досліджувалась для ОСОБА_1 є психотравмуючою. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 648 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або в грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта -5184000 грн).

З врахуванням висновку експерта позивач визначила суму моральної шкоди в розмірі 5184000 грн.

В той же час, суд не бере до уваги висновок експерта №СЕ-19/102-23/22087-ПС від 18.10.2024, оскільки в його основу покладено свідчення осіб, які не були допитані в ході розгляду справи як свідки, внаслідок чого не були приведені судом до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, що є недопустимим.

Окрім цього, заслуговує на увагу твердження представника відповідача щодо того, що висновок експерта грунтується на методиці психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, яка 18.01.2019 внесена в Реєстр судових методик за №14.1.75 та схвалена Науково методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України й рекомендована до впровадження рішенням Вченої ради Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса (протокол №1 від 11.01.2019), в основу якої лягла «модифікована» методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_8 з його формулою.

Разом з тим, 29.01.2016 рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М.Ерделевського була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України. Тому, розмір моральної шкоди визначений за вищевказаною методикою є недопустимим та не підлягає застосуванню навіть судовими експертами.

Судом враховано, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 по справі №293/174/23.

На думку суду безспірним є той факт, що дії відповідача знаходилися в причинному зв`язку із тим, що позивач зазнала моральних стражданнь через те, що в результаті ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, проходила тривале лікування та реабілітацію, і як наслідок отримала ІІІ групу інвалідності, перенесла сильний емоційний стрес через отримані травми, зазнав душевних страждань, хвилювань, фізичного болю, що безпосередньо витікає лише з самого факту вчинення ДТП, що порушило її нормальний життєвий ритм та призвело до вимушених змін у її повсякденному житті.

Твердження позивача про те, що внаслідок ДТП вона позбавлена народжувати не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, будь-яких доказів даного факту позивачем та її представником суду не надано.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.1167 ЦК України з врахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн, оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступеня вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що ПрАТ "УСК "Княжа ВІГ" відшкодувала позивачеві 7340 грн в рахунок моральної шкоди, тому решту розміру відшкодування моральної шкоди, що визначений судом, а саме 92660 грн (100000 - 7340 грн.) слід стягнути безпосереднього з її заподіювача - відповідача ОСОБА_4 .

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 вбачається, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу потрібно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 337 гривень 62 копійок.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги відносно відповідача ОСОБА_4 задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_4 в дохід держависудовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 299,89 грн ( 15140 грн ( судовий збір, який мав би бути сплачений при поданні позову) х 103666,69 грн (задоволені позовні вимоги) / 5233581,10 грн (ціна позову) = 299,89 грн), а решту частину судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також підлягають до стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 297,12 грн ( 15000 грн ( витрати на професійну правничу допомогу, узгоджені з позивачем) х 103666,69 грн (задоволені позовні вимоги) / 5233581,10 грн (ціна позову) = 297,12 грн), оскільки їх розмір документально підтверджений, зокрема: копією договору №02/2023 про надання професійної правничої допомоги від 17.01.2023 (а.с.183 т.1), за умовами якого сторони узгодили, що сума оплати на виконання доручення складається з гонорару в фіксованому розмірі 15000 грн; квитанцією №17/02 від 17.02.2023 про оплату авансу гонорару у розмірі 12000 грн (а.с.89 т.1); копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.02.2023 серія АВ №1062314 (а.с.90 т.1).

В свою чергу, вимоги позивача щодо відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн (5000+15000), які було понесено нею під час представництва її інтересів як потерпілої в кримінальному провадженні на досудовому слідстві та в судах апеляційної та касаційної інстанцій, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки нормами ЦПК України передбачено розподіл судових витрат лише в рамках розгляду даної справи, а не інших інстанцій.

Також не підлягає відшкодуванню позивачеві витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 18174, 80 грн, оскільки суд не прийняв до уваги висновок експерта №СЕ-19/102-23/22087-ПС від 18.10.2024. Даний висновок суду відповідає позиції ВС, висловленій у постанові № П/811/4240/14 від 22.07.2022.

На підставі викладеного, керуючись ст.59 Конституції України, ст. 23, 979, 990, 999, 1167, 1168, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.3, 5, 6, 22, 23 24, 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , п. 2 ст. 1 Закону України "Про судовий збір", ст. 4, 13, 19, 76-82, 133, 137, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і ушкодженням здоров`я відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 11006,69 грн та моральну шкоду в розмірі 92660 грн, а всього разом 103666,69 грн ( сто три тисячі шістсот шістдесят шість гривень шістдесят дев`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 297,12 грн ( двісті дев`яносто сім гривень дванадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 299,89 грн (двісті дев`яносто дев`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) судового збору.

Решту частину судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У стягненні витрат за проведення судової психологічної експертизи відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: