Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8356/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 48 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/8356/23 за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Сірача Володимира Сергійовича про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Керуюча Компанія» Домком-Житомир» про стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сірач Володимир Сергійович

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Чішман Л.М.

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути із відповідача на користь позивачів майнову шкоду, завдану залиттям квартири, в рівних частинах по 49 652,33 грн., що в загальному розмірі становить 148 957,00 грн., а також судові витрати, що складаються з судового збору, витрат на проведення експертного дослідження та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2023 року у порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 148 957,00 грн.

У квітні 2024 року представник відповідача адвокат Сірач В.С. звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 15 грудня 2023 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу - ОСОБА_1 .

На обґрунтування поданої заяви вказував, що вартість квартири складає 1 388 640,67 грн., що майже в десятикратному розмірі перевищує ціну позову і таке обтяження є неспівмірним. Відповідач є батьком малолітньої дитини та отримав відмову у проведенні реєстрації місця проживання дитини у зв`язку з накладеним арештом на квартиру. Відсутність зареєстрованого місця проживання дитини перешкоджає її праву на відвідування дошкільного закладу за територіальною ознакою, обмежує її конституційні права та суперечить його інтересам.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вартість квартири відповідно до оцінки становить 1 388 640,67 грн., що майже в 10-ти кратному розмірі перевищує ціну позову. Відповідно до приписів частини 7 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що у разі якщо сума стягнення за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. Згідно Закону України «Про державний бюджет» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.04.2024 року становить 8 000,00 грн., а отже стягнення на єдине житло боржника не може бути застосоване, якщо розмір заборгованості не перевищує 160 000, 00 грн.

Додає, що відповідач є батьком малолітньої дитини та отримав відмову у проведенні реєстрації місця проживання дитини, у зв`язку з накладним арештом на квартиру, що і є основною підставою для звернення з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, так як вони обмежують та порушують конституційне право дитини на освіту.

Однак, вищевказане не було належним чином оцінено судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання суд зазначив, що на час винесення ухвали про забезпечення позову від 15.12.2023 розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700,00 грн., двадцять її розмірів становило 134 000,00 грн., розмір позовних вимог 148 957,00 грн. без урахування судових витрат, що є більшим за 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Однак, відповідач не оскаржує ухвалу про забезпечення позову, а наполягає на тому, що вжиті нею заходи втратили актуальність та значно порушують принцип збалансованості інтересів учасників, розумності та співмірності.

Звертає увагу суду, що здобуття дошкільної освіти відбувається за принципом територіальності, коли перевага надається дітям, які зареєстровані на території обслуговування закладу, а тому реєстрація дитини за місцем реєстрації матері у Вінницькій області, жодним чином не впливає на можливість відвідування дитиною дитячого садку в м.Житомирі.

Додає, що позиція суду першої інстанції щодо необхідності оскарження відмови в проведенні реєстрації місця проживання дитини є помилковою, оскільки відмова в повній мірі відповідає чинному законодавству, а саме Постанові КМУ №265 від 07 лютого 2022 року, якою затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)». Таким чином, обтяження у вигляді арешту майна, позбавляє можливості провести реєстрацію місця проживання особи в даному житлі (виключення іпотечне застереження за дозволом іпотекодержателя).

Представник позивачів подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що при розгляді клопотання сторони відповідача про скасування заходів забезпечення позову - арешту квартири, судом першої інстанції були враховані всі обставини справи у сукупності із встановленою недобросовісною процесуальною поведінкою відповідача, зокрема щодо спроби останнього відчужити належну йому, квартиру, а також з іншими обставинами у справі, зокрема, що ОСОБА_1 тривалий час, не вживав жодних дій стосовно реєстрації свого сина - ОСОБА_6 , у зазначеній квартирі, при тому що і дружина відповідача - ОСОБА_7 , яка є матір`ю дитини відповідача, не зареєстрована в цій же квартирі. Тобто, стороною відповідача не доведено під час розгляду судом першої інстанції клопотання про скасування арешту на квартиру відповідача, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Третя особа правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Представник відповідача адвокат Сірач В.С. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове суде рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Омельчук М.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає.

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу - ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходи із того, що судом не встановлено, що необхідність застосування заходів забезпечення позову відпала.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першою інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З аналізу вищевикладеного випливає, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Вжиті судом заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Таким чином заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи заяви представника відповідача, які викладені у заяві про скасування заходів забезпечення та апеляційній скарзі про неможливість влаштування дитини відповідача до закладу дошкільної освіти у зв`язку із відмовою в проведенні реєстрації місця проживання дитини у квартирі, на яку накладено арешт, втратили свою актуальність, що стверджується поясненнями представника відповідача адвоката Сірача В.С. Зокрема, представник відповідача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції пояснив, що дитина відповідача 15.09.2024 року прийнята до закладу дошкільної освіти на пільгових умовах у зв`язку із тим, що мати дитини працевлаштована у вказаному закладі.

Посилання представника відповідача на обов`язковість врахування положень частини 7 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється, як на обставину, що свідчить про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову є необґрунтованими. Оскільки на час постановлення судом ухвали про забезпечення позову від 15 грудня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700,00 грн., а у свою чергу розмір позовних вимог у сумі 148 957,00 грн. перевищував 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Окрім того, положення вищевказаної статті стосуються звернення стягнення на майно у порядку примусового виконання судового рішення, яке ухвалене по суті спору.

Однак судом встановлено, що на час розгляду заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Керуюча Компанія» Домком-Житомир» про стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири по суті не вирішена, рішення у цій справі судом не прийнято.

Апеляційний суд звертає увагу, що арешт квартири та заборона вчиняти відносно неї дії не є надмірним втручанням у право власності відповідача, оскільки накладення арешту на квартиру не позбавляє власника права володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежує у праві розпорядження ним.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки скасування заходів забезпечення позову до розгляду даної справи по суті та ухвалення судом відповідного рішення, суперечитиме меті заходів забезпечення позову.

Доводи заявника, наведені ним у заяві про скасування заходів забезпечення позову та апеляційній скарзі, зводяться до оспорювання ним правомірності ухвали про вжиття судом заходів забезпечення позову, яка в апеляційному порядку ним не оскаржувалася.

Ураховуючи, що доводи заяви про скасування заходів забезпечення позову не знайшли своє підтвердження, а заявником не надано доказів того, що потреба в забезпеченні позову відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сірач Володимир Сергійович, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді