печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/50671/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення недоплачених коштів за квартиру та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неправомірно отримані кошти в подвійному розмірі, в сумі 6 719,40 доларів, що дорівнює 245 719,05 грн; стягнути моральну шкоду в розмірі 4 000 доларів, що дорівнює 146 274,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 34 500 грн.

В обгрунтування позову вказано, що 05 вересня 2022 року відбувся продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належала їй на правій спільної часткової власності, разом з братом та сестрою. Під час продажу квартири, перебуваючи в кабінеті нотаріуса, разом з ріелторами покупців (відповідачів), останні співпрацювали і надали інформацію щодо збільшення боргу за комунальні послуги, в квартирі, яка продавалась, в два рази, який начебто становив 250 000 грн, при цьому ніяких підтверджуючих документів цьому твердженню надано не було. Зауважує, що їй в категоричній формі було повідомлено, що у разі несплати заборгованості, договір купівлі-продажу буде недійсним і їй доведеться сплатити великий штраф. Під моральним тиском вона була змушена дати згоду на ці умови. Загальна вартість квартири, за яку здійснювався продаж, становила 65 000 доларів, які розподілялись між нею, сестрою і братом. Зауважує, що сума заборгованості була вдвічі завищена ніж насправді була, але вона сплатила витребувану суму на користь покупців (відповідачів) в розмірі 3 300 доларів, яку вона за розпискою позичила у свого брата ОСОБА_4 . Після укладання угоди, вона отримала від комунальних підприємств ПАТ «АК «Київводоканал» та КП «Київтеплоенерго» документи про дійсну суму боргу. Рахуючи ці дані заборгованості по боргах з платіжок за період вересень-жовтень 2022 року, вони з братом та сестрою дійшли висновку, що дійсна сума боргу складала 127 143 грн, а не 250 000 грн.

Зазначила, що її шантажем змусили віддати велику суму коштів у вигляді неіснуючого комунального боргу. Під тиском усіх присутніх зі сторони покупця та самих покупців вона вимушена була сплатити за цей неіснуючий борг, щоб угода не була зірвана і вона в підсумку могла придбати іншу квартиру, за яку раніше дала завдаток. При цьому, вона під тиском віддала гроші саме покупцям, а не сплатила комунальним підприємствам, перед якими був борг.

Посилаючись на наведені обставини, вважає, що їй також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 4 000 доларів, і дорівнює 146 247 грн, що разом з безпідставно стягнутими з неї відповідачами коштів, становить 391 993 грн, які просить стягнути із відповідачів, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а. с. 52).

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи (а. с. 53).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, остання отримала копію ухвали про відкриття провадження - 29.03.2024 року (а. с. 57), на електронну пошту позивача ухвалу доставлено - 23.11.2023 року (а. с. 54).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача 1, останній отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 05.03.2024 року (а. с. 56).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача 2, остання отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 05.03.2024 року (а. с. 55).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

04-05 квітня 2024 року від відповідачів надійшли відзиви на позов, в яких вони повністю заперечують вимоги і зазначають, що позивачкою предметом позову визначено недоплату коштів за договором купівлі-продажу квартири, проте дані твердження спростовуються самим фактом укладанням цього договору, підписаними його учасниками, в кількості п`яти осіб: позивачки, її сестри та брата, а також ними. Під час підписання договору, позивачка не заявляла будь-яких претензій на грошові кошти, які в даній цивільній справі фігурують, як недоплачені кошти за договором. При цьому позивачка мотивує позов нормами права та теоретичними правовими висновками стосовно підстав визнання недійсності правочинів, застосування обману та стягнення подвійного розміру збитків. Вона наголошує на тому, що посередниками-ріелторами з боку покупців, було надано неправдиву інформацію, щодо заборгованості по комунальних послугах, в квартирі, що продавалась, проте дана теза не може бути взята до уваги з огляду на обов`язок саме продавця погасити заборгованість по комунальних послугах перед продажем нерухомості. В даному випадку такий обов`язок було покладено на продавців, укладеним попереднім договором про наміри, від 19 серпня 2022 року, та згодом відсутність заборгованості мала би бути підтверджена продавцями, шляхом надання відповідних довідок від постачальників комунальних послуг та/або платіжними документами, з яких можна було б зробити однозначний висновок, про відсутність будь-якої заборгованості по комунальних послугах за відповідним особовим рахунком. Проте таких доказів продавці не надали, а згодом одна з продавців звернулась до суду з безпідставним позовом та недобросовісними звинуваченнями у шахрайстві. Просять у задоволені позову відмовити (а. с. 90-124).

05.04.2024 року надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на своїх позовних вимогах та фактично їх дублює (а. с. 58-89).

30.04.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, від відповідача 1 (в особі адвоката Сметанікова А. В.), які дублюють позицію, викладену у відзиві, з долученням відповідей з КП «Київтеплокомуненерго», ПАТ «АК «Київводоканал» на адвокатські запити (а. с. 179-187).

30.04.2024 року від відповідача 2 також надійшли заперечення на відповідь на відзив на позов, в яких означена позиція цієї сторони відносно позовних вимог. Зокрема вона співпадає з викладеним у відзиві відповідача-1 (а. с. 190-192).

06.05.2024 року від позивача надійшли заперечення на заперечення на відповідь на відзив на позов, які повторюють позицію позивача, а також останньою долучено копії актів та інших документів, пов`язаних з проведенням повірки та взяття на комерційний облік засобів обліку води (лічильників) (а. с. 197-206).

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 05 вересня 2022 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а. с. 21-22).

Згідно п. 16 вказаного договору: «продавці зобов`язуються знятись з реєстрації з місця проживання в квартирі до 07 вересня 2022 року, сплатити кошти за всі комунальні послуги, електроенергію, теплоенергію, в тому числі заборгованості, що нараховуються за вказаною квартирою... Якщо під час переукладення покупцями договорів по житлово-комунальним послугам чи під час повірки засобів обліку споживання ресурсів (лічильників), що стосуються квартири, виявиться заборгованість, належна продавцям, станом на день укладання цього договору, продавці зобов`язуються погасити (сплатити) таку заборгованість протягом 10 календарних днів з моменту її виявлення та пред`явлення покупцями вимоги продавцям з оплати такої заборгованості». (а. с. 22).

Згідно п. 4 попереднього договору від 19 серпня 2022 року (а. с. 23) «сторони домовились, що продавці знімуть з реєстрації проживання зареєстрованих осіб до укладення основного договору та будуть мати всі необхідні документи для відчуження квартири (зокрема правовстановлюючі документи на квартиру, довідку з БТІ (за необхідності), технічний паспорт, довідку про відсутність заборгованості по оплаті комунальних послуг, довідку електропостачальної організації про стан розрахунків за електроенергію тощо. Крім того, продавці зобов`язуються у разі наявності на момент укладання основного договору погасити будь-які заборгованості, зокрема перед Державою, третіми особами, вилучити арешти, не мати в наявності записів щодо себе в Єдиному реєстрі боржників тощо, які будуть перешкодою для посвідчення основного договору, до укладення основного договору» (а. с. 21-24).

Відповідно інформаційної довідки від 18 листопада 2022 року (а. с. 28) яка видана ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , станом на 31.10.2022 року, заборгованість за спожиті послуги становить 47 024,66 грн.

Як видно з рахунку-повідомлення станом на 01 вересня 2022 року (а. с. 165) заборгованість з утримання будинків та прибудинкової території становить 25 024,16 грн; заборгованість перед ПАТ «АК «Київводоканал» становить 7 969,78 грн; заборгованість перед КП «Київтеплоенерго» становить 36 280,04 грн та 45 526,65 грн. Загальна заборгованість станом на 01.09.2022 року - становить 118 734,21 грн.

Співставляючи рахунки-повідомлення за серпень 2022 року (станом на 01.09.2022) та жовтень 2022 року (станом на 01.11.2022 року) можна дійти висновку, що за квартирою АДРЕСА_2 станом на 01 вересня 2022 року обліковувалась заборгованість по комунальних послугах, яка «перейшла» до покупців цієї квартири - подружжя ОСОБА_6 . А, отже, вимога п. 16 договору купівлі-продажу квартири від 05.09.2022 р. та попереднього договору про наміри від 19.08.2022 року, щодо сплати існуючих заборгованостей, продавцями виконана не була.

В свою чергу, позивач не надала суду доказів «вимагання» від неї з боку покупців сплати грошових коштів в рахунок сплати заборгованості по комунальних послугах ні в сумі 250 000 грн, ні в сумі 127 143,07 грн, ні будь-якої іншої суми в гривнях або доларах.

Посилання позивача на укладення договору позики зі своїм братом ОСОБА_1 (а. с. 25) не стосується суті даної справи, і не є доказом у ній.

Також не зрозуміло підстави наведення позивачем норм закону, що регулюють недійсність правочинів, якщо такі вимоги позивачем не заявлено.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме ст. 2 ЦПК України, згідно з якою завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою вказаної статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Позивач не довела, що її права взагалі було порушено, і порушено саме відповідачами, відповідно у задоволені позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, у п. п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 11.03.2024 року між адвокатом Гогільчиним С.С. та ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги №б/н (а. с. 128). Відповідно додаткового договору до договору про надання правничої допомоги від 11.03.2024 року вартість послуг адвоката становить 20 000 грн за виконання послуги суді першої інстанції (а. с. 129). Платіжною інструкцією № 0.0.4.1 від 13.03.2024 року ОСОБА_3. сплатила вказану суму адвокатові (а. с. 130). Актом про надання правничих послуг за договором від 19.03.2024 року сторони підтвердили виконання/отримання послуг за вказаним договором (а. с. 131). Відповідно витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача.

Крім того, 08.03.2024 року між адвокатом Сметаніковим А. В. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги №б/н (а. с. 172). Відповідно до п. 3 договору вартість послуг адвоката становить 20 000 грн (а. с. 173). Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 10.03.2024 р. ОСОБА_2 сплатив вказану суму адвокатові (а. с. 171). Актом виконаних робіт за договором від 08.03.2024 року сторони підтвердили виконання/отримання послуг за вказаним договором (а. с. 174). Відповідно витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Детальні описи робіт адвокатів містяться на а. с. 133 та а. с. 174.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність підстав для відшкодування відповідачам витрат на правничу допомогу у вказаній справі в розмірі: ОСОБА_3 - 20 000, 00 грн, ОСОБА_2 - 10 000, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення недоплачених коштів за квартиру та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Г.О.Матійчук