ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3641/24
Провадження 2-з/362/8/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко Олега Володимировича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову,

в с т а н о в и в:

28.05.2024 року через систему Електронний суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко О.В. до суду надійшла заява про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову, в якій він просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:005:0084, яка розташована в межах села Діброва, Фастівського району, Київської області (на території садового товариства "Аметист"). Допустити негайне виконання ухвали суду щодо арешту названої земельної ділянки з кадастровим номером: :04:005:0084, яка розташована в межах села Діброва, Фастівського району, Київської області (на території садового товариства "Аметист").

Свої вимог заявник обґрунтовує тим, що Калинівська селищна рада у зв`язку із реорганізацією, приєднала до свого складу Дібрівську сільську раду, тим самим перебравши на себе повноваження вказаної приєднаної сільської ради, на території якої розміщується предмет спору - земельна ділянка загальною площею 0,06 га, із цільовим призначенням: для садівництва та із кадастровим номером: :04:005:0084, надалі - Земельна ділянка, надана 19 квітня 2006 року, згідно із Договором оренди земельної ділянки (зареєстрований в реєстрі за №840), в платне орендне користування громадянину України ОСОБА_1 , строком на 49 (сорок дев`ять) років, яка у подальшому, за протиправного і безпосереднього сприяння колишнього голови Дібрівської сільської ради Вовченка В.М., без припинення (розірвання) згаданого вище Договору оренди земельної ділянки, була погоджена і передана у приватну власність третій особі - ОСОБА_2 , який не має будь-яких споріднених зв`язків із Позивачем. Одночасно зазначають, що на підставі ОСОБА_1 , статус якого визначений як потерпілий, за фактом можливого вчинення протиправних дій з боку посадових осіб Дібрівської сільської ради, у тому числі і колишнього голови ОСОБА_3 та його прибічників, 19 грудня 2022 року Фастівською окружною прокуратурою порушено кримінальне провадження за №0000145, досудове розслідування у якому триває до теперішнього часу. Як свідчать обставини справи, рішенням 22 сесії IV скликання Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області (нині, це Фастівський район Київської області) від 25 грудня 2005 року вирішено надати ОСОБА_1 в орендне користування і володіння на платній основі названу вище Земельну ділянку, строком на 49 (сорок дев`ять) років. 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 , згідно із рішення державного реєстратора ЦНАП Калинівської селищної ради, Фастівського району, Київської області Камінської О.М. від 21 лютого 2024 року №71694376 названий реєстратор, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 15 лютого 2024 року за реєстраційним номером №59454260, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови реєстраційних дій: - наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме. На державну реєстрацію речового права, похідного від права власності, а саме, права оренди земельної ділянки, подано заявником договір оренди земельної ділянки. При вивчені матеріалів справи, встановлено суперечливості у відомостях Державного земельного кадастру, а також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:005:0084 (Земельну ділянку), за реєстраційним номером 214 за фізичною особою, що суперечить суб`єкту права орендодавцю, зазначеному у договорі оренди земельної ділянки, поданого заявником ( ОСОБА_1 ). У зв`язку з наявністю, наведених раніше невідповідностей у державних реєстрах, державним реєстратором прийнято рішення про відмову заявнику ОСОБА_1 у реєстрації його права оренди на згадану Земельну ділянку. Заявниця вважає, зважаючи на вищенаведені обставини, що колишній голова Дібрівської сільської ради колишнього Васильківського району, а нині Фастівського району, Київської області ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, так як названа посадова особа з перевищення владних повноважень, сприяла передачі у власність спірної Земельної ділянки, яка використовується на підставі відповідного договору оренди, укладеного між Дібрівською сільської радою в особі голови сільради ОСОБА_3 (а тепер староста названого села) та громадянином ОСОБА_1 . Вважають, що ОСОБА_3 , володіючи достовірною інформацією, про те що Земельна ділянка перебуває у орендному користуванні на 49 років, починаючи із 2006 року, у ОСОБА_1 та не має окремого під`їзду, оскільки обмежена земельними ділянками, що перебувають у приватній власності останнього та його дружини ОСОБА_4 (заявниці та її чоловіка), ймовірно, скориставшись тим, що майбутній власник має подібне прізвище із належним орендарем ОСОБА_1 , організовує передачу орендованої земельної ділянки у власність третій особі своєму знайомому (сину товариша ОСОБА_5 ) - ОСОБА_6 . При цьому, не припиняючи у встановленому порядку діючий договір оренди Земельної ділянки. У свою чергу, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_3 , менше ніж через 1 рік з моменту реєстрації права власності на Земельну ділянку, вчиняє удаваний правочин, відступаючи право власності на спірну Земельну ділянку іншому посереднику, у названій злочинній схемі, організованій ОСОБА_3 , а саме, ОСОБА_7 своєму свату.

Таким чином, вважають, що існує реальна небезпека того, що спірна Земельна ділянка може бути відчужена третій особі, що ускладнить у майбутньому повернення її до складу земель місцевої громади як орендованого об`єкту права власності Калинівської територіальної громади.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову пред`явлену до подання позову, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечуються зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Із заяви вбачається, що заявник має намір в подальшому звернутися до суду, але із заяви не зрозуміло з якими саме вимогами він збирається звернутися до суду, оскільки вказана заява вказаних вимог не містить.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на побоювання заявника, що в майбутньому буде неможливо виконати рішення суду або його виконання буде значно ускладнене, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Якименко О.В. до заяви про забезпечення позову не надано жодних належних доказів, які б свідчили про намір третіх осіб щодо відчуження нерухомого майна, крім того, заявником не зазначено дійсної вартості нерухомого майна на, яке просить накласти арешт заявник, а також не додано оцінку майна, що позбавляє суд встановити співмірність заходу забезпечення позову.

Крім того, заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він збирається звернутися до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку є співмірними із вимогами з якими він збереться звернутися до суду.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

Також, як вбачається із матеріалів заяви Фастівською окружною прокуратурою порушено кримінальне провадження за №0000145, досудове розслідування у якому триває до теперішнього часу в якому заявник (прокурор) не позбавлений можливості звернутися до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту в рамках даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях заявника і при цьому ним не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження третіми особами земельної ділянки, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Крім того, позивачем в заяві не зазначено щодо застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко Олега Володимировича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Текст ухвали виготовлено 29.05.2024 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко