Провадження №2/522/2689/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 492 513, 81 гривень.

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

14 серпня 2023 року від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на форс-мажорні обставини, які виникли внаслідок введення воєнного стану в країні.

21 серпня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

25 серпня 2023 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби Відповідача.

В судове засідання 28 серпня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 31 жовтня 2023 року.

30 жовтня 2023 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби Відповідача.

31 жовтня 2023 року від Позивача до суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

В судове засідання 31 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 13 грудня 2023 року.

11 грудня 2023 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби Відповідача.

В судове засідання 13 грудня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про об`єднання справ. Відкладено розгляд справи на 15 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби.

В судове засідання 15 лютого 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 27 березня 2024 року.

26 березня 2024 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби.

В судове засідання 27 березня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 30 травня 2024 року.

29 травня 2024 року від Відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби Відповідача.

30 травня 2024 року від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

В судове засідання 30 травня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що учасники справи будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, а відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищевикладеного та неодноразового відкладення розгляду справи з підстав процесуальної поведінки Відповідача по справі, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін по справі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 червня 2019 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено комплексний кредитний договір №2/3668962, відповідно до умов якого Банк передав відповідачеві у користування грошову суму у розмірі 322 783, 36 гривень на період з 24.06.2019 по 23.06.2026 року із фіксованою процентною ставкою 16,90% річних.

Згідно копій платіжної інструкції №2/3668962 від 24.06.2019 року, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» переказала на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 307 970,00 гривень та 14 813, 36 гривень Банк сплатив в якості страхової премії за договором добровільного страхування.

20 січня 2023 року Позивач звернувся із повідомленням-вимогою до відповідача, що було направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , проте, належним чином так і не була виконана.

Факт відправлення повідомлення-вимоги підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, що був доданий позивачем разом із поданням позову, та з яких вбачається, що повідомлення були повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2/3668962 від 24.06.2019 року становить 292 973, 65 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 243 083, 26 гривень; прострочених відсотках 49 890, 39 гривень.

Також, 24.09.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено комплексний кредитний договір №1/1288149, відповідно до умов якого Банк передав відповідачеві у користування грошову суму у розмірі 162 266,81 гривень на період з 24.09.2020 по 23.09.2025 року із фіксованою процентною ставкою 34% річних.

Згідно копій платіжної інструкції від 24 вересня 2020 року, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» переказала на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 161 069, 79 гривень та 1 197, 02 гривень Банк сплатив в якості рефінансування кредитної заборгованості по договору 1288149 від 16.09.2020 року.

05 квітня 2023 року Позивач звернувся із повідомленням-вимогою до відповідача, що було направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , проте, належним чином так і не була виконана.

Факт відправлення повідомлення-вимоги підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, що був доданий позивачем разом із поданням позову, та з яких вбачається, що повідомлення були повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1/1288149від 24.09.2020 року становить 199 540,16 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 141 230, 18 гривень; заборгованості по відсотках 58 309, 98 гривень.

У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за Договорами виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором.

Відповідач своєчасно не повернув кредитодавцеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Внаслідок викладеного, станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором 2/3668962 від 24.06.2019 року становить 292 973, 65 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 243 083, 26 гривень; прострочених відсотках 49 890, 39 гривень та заборгованість за кредитним договором №1/1288149від 24.09.2020 року становить 199 540,16 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 141 230, 18 гривень; заборгованості по відсотках 58 309, 98 гривень.

Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем до суду не надходило.

В той же час, разом із відзивом, відповідачем було додано копію листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, з якого вбачається, що військова агресія Російської Федерації щодо нашої країни з моменту її виникнення та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, тобто, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

ОСОБА_1 посилається на зазначений лист як на підставу невиконання перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» зобов`язання за кредитним договором.

Суд вважає, за необхідне зазначити, що форс-мажорними визнаються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Дане легальне визначення обставин непереборної сили знайшло своє закріплення в ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні».

Верховний суд завдяки своїй багаторічній практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Такі правові висновки викладались Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.

Так, у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 зі справи № 912/3323/20, на яку посилається скаржник, міститься загальний висновок про те, що відповідно до частини першої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані. Одне лише передбачене законом віднесення обставин (карантину) до форс-мажорних не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору.

У Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч. 3 ст. 7.1.7 «Непереборна сила (форс-мажор)» вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення.

У Принципах Європейського договірного права у ст. 8.108(3), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.

У постанові ВС від 12.10.2023 у справі № 908/1620/22 вказано, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Існування форс-мажорних обставин звільняє сторону договору саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а не від обов`язку виконати це зобов`язання після припинення таких обставин. У випадку виникнення обставин непереборної сили, термін виконання зобов`язань сторін за договором може просто переноситись (продовжуватися) на строк, протягом якого діють такі обставини та їх наслідки. Матеріали справи № 908/1620/22 не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Оприлюднення листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, так і наявність сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20. Введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто підлягає доведенню зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні.

Лист ТТП 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 не є належним доказом неможливості виконання відповідачем взятих перед банком зобов`язань.

Разом з цим. Суд враховує ту обставину, що ОСОБА_1 не надав суду будь яких відомостей, які б посвідчували факт повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин. Також, будь яких відомостей, які б підтверджували значне погіршення матеріального становища відповідача у зв`язку із введенням воєнного стану. Суд зазначає, що зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні відповідачем не доведено.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, відповідач істотно порушив норми чинного законодавства та умови кредитних договорів, не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, ці грошові кошти підлягають стягненню з позичальника.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 7 387, 71 гривень.

Згідно платіжної інструкції №1107916 від 25 липня 2023 року, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» сплатиив 7 387, 71 гривень в якості судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 549-552, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263 265, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» () заборгованість за кредитним договором №2/3668962 від 24.06.2019 року в розмірі 292 973 (двісті дев`яносто дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривні 65 копійок, що складається з заборгованості за кредитом 243 083, 26 гривень; прострочених відсотках 49 890, 39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» () заборгованість за кредитним договором №1/1288149від 24.09.2020 року становить 199 540 (сто дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сорок) гривень 16 копійок, що складається з заборгованості за кредитом 141 230, 18 гривень; заборгованості по відсотках 58 309, 98 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» () суму сплаченого судового збору у розмірі 7 387 (сім тисяч триста вісімдесят сім) гривень 71 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 05 червня 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М.