Справа № 456/310/22 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т.
Провадження № 22-ц/811/2027/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Львів

Справа № 456/310/24

Провадження № 22-ц/811/2027/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 - адвоката Дмитрович Наталії Василівни на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Стрию 5 березня 2024 року у складі судді Шрамка Р.Т. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

встановив:

21 січня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , посвідчений 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В., зареєстрований в реєстрі за №2297. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем та відповідачем ОСОБА_3 придбано квартиру в новобудові, розташованій в АДРЕСА_2 . 11 вересня 2017 року позивач уклав договір на пайову участь із забудовником БМФ «Стрийбуд», оскільки квартира була ще на стадії будівництва, та шістьма платежами через відділення «Ощадбанк» сплатив повну вартість квартири. Він зареєстрував право власності на цю квартиру, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно отриманої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_3 відчужила квартиру своїй матері ОСОБА_5 , уклавши договір купівлі - продажу квартири. Позивач повідомляє, що відповідач ОСОБА_3 скористалася для укладання оспорюваного договору генеральною довіреністю, виданою ним (позивачем) задовго до оформлення права власності на квартиру (19 серпня 2020 року) зовсім для інших цілей. На той час він вважав, що вони з відповідачем є сім`єю, довіряв їй. Відтак, позивач вважає укладений договір купівлі - продажу недійсним, оскільки він укладений всупереч його дійсній волі та загальним засадам ЦК України.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 березня 2024 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , посвідчений 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В., зареєстрований в реєстрі за №2297. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 адвокат Дмитрович Н.В. Посилається на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю. Вказує, що жодної зловмисної домовленості у відповідачів не було. Позивач виявив своє волевиявлення у довіреності, якою надав право відповідачу ОСОБА_3 на свій розсуд розпоряджатися його майном. Ця довіреність була передана відповідачеві ОСОБА_3 позивачем у кінці жовтня, оскільки подружжя у добровільному порядку вирішили розділити спільно нажите майно. Також вказує, що позивачем були внесені кошти на придбання спірної квартири, однак не у такому розмірі як він вказував у позові. Всі кошти за квитанціями вносила ОСОБА_3 , оформленням всіх правовстановлюючих документів займалася вона. Вважає, що позивач жодним чином не довів ту обставину, що відповідач діяла всупереч його волі та інтересам. Дана обставина спростовується тим, що позивач передав довіреність відповідачу на стадії розірвання шлюбу між ними і саме з метою розпорядження квартирою на власний розсуд. Вказує, що відповідач діяла в оспорюваному правочині як представник власника за чинною на той час довіреністю і при цьому мала необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення правочину.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року. Ухвалою цього суду від задоволено заяву про перегляд заочного рішення, яке скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Шлюб розірвано рішенням Стрийського міькрайонного суду Львівської області від 3 травня 2022 року.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 з ОСОБА_3 11 вересня 2017 року позивачем укладено договір на пайову участь із забудовником БМФ «Стрийбуд» щодо квартири у будинку АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27 жовтня 2021 року позивач зареєстрував право власності на 2-кімнатну квартиру житловою площею 32,2 кв.м, загальною площею 63,7кв.м, яка розташована на 4 поверсі будинку.

Довіреністю № 354 від 19 серпня 2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Стрийського міського нотаріального округу Мірчук К.Ю., позивач уповноважує ОСОБА_3 володіти, користуватися i розпоряджатися всім його майном, укладати всі передбачені законом правочини (договори): купувати, продавати,приймати в дар, обмінювати, передавати та приймати в найм (оренду), заставляти і приймати в заставу (іпотеку) житлові будинки, квартири, земельні ділянки та інше нерухоме та рухоме майно, проводити розрахунки по укладених договорах; бути представником в органах нотаріату та органах місцевої влади та місцевого самоврядування, їх структурних підрозділах будь - якого рівня та будь - якої направленості. А також під час діяльності, на свій розсуд оформляти та отримувати свідоцтва про право на спадщину; одержувати належне йому майно, гроші (вклади) цінні папери, а також документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій; бути його представником в усіх банках України, їх відділеннях, фінансових та кредитних установах, пов`язаних з розпорядженням належними йому коштами.

Відповідач ОСОБА_3 , діючи від імені позивача - ОСОБА_4 , відчужила квартиру своїй матері - відповідачеві ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 14 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В., зареєстрований у реєстрі за № 2297.

Заявою від 14 грудня 2021 року, адресованою приватному нотаріусу Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінській О.В., ОСОБА_3 повідомила, що вона дає свою згоду на продаж спірної квартири її чоловіком - ОСОБА_4 та свердила, що договір купівлі-продажу укладається її чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає їх спільному волевиявленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , був укладений проти реальної волі позивача, жодних коштів за продаж спірної квартири позивач не отримав, а даний правочин спричинив негативні наслідки для позивача, оскільки його було позбавлено належного йому на праві власності нерухомого майна.

Зтакими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з врахуванням наступного.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і іншої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) вчинення представником дій в межах наданих йому повноважень.

Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є неприйнятними для довірителя.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц, від 7 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17 та від 7 грудня 2021 року у справі № 627/79/20.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 383/1486/15-ц зроблено висновок по застосуванню ст. 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Колегія суддів вважає, що наведене давало суду підстави для висновків щодо наявності умислу у діях ОСОБА_3 домовленості сторін оспорюваного правочину щодо переслідування власних інтересів та інтересів третіх осіб, всупереч інтересам ОСОБА_4 .

З урахуванням встановленого, належить зробити висновок, щопозивачем доведено спричинення для нього негативних наслідків оспорюваим правочином, оскільки його було позбавлено належного йому на праві власності нерухомого майна.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено в чому проявлялась зловмисна домовленість сторін оспорюваного договору, оскільки позивачем надано суду достатньо доказів, які у своїй послідовній сукупності підтверджують обґрунтованість позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

З висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: _________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк