КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3024/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року (суддя Яровенко Н.О.) про залишення без розгляду позовної заяви Акціонерного товариства «Альфа банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

у грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 030.29-50/2216-А від 5 травня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб Volvo XC 70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Сенс Банк» на публічних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 5 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 030.29-50/2216-А, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 61 716 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості - до 4 травня 2015 року, на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Volvo, модель XC70, 2008 року випуску, чорного кольору, згідно договору купівлі-продажу № 82СР-008 від 16 квітня 2008 року. Також, 5 травня 2008 року в рахунок забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 030.29-50/2216-А від 5 травня 2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір застави № 030.29-50/2216-А, за умовами якого ОСОБА_2 передала в заставу транспортний засіб Volvo XC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . 15 травня 2008 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване обтяження на автомобіль.

Також позивач посилався на те, що 6 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

позивач, та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до договору кредиту № 030.29-50/2216-А від 5 травня 2008 року, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначивши розмір кредиту - 62 789,15 доларів США та кінцевий термін погашення - 4 травня 2017 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором № 030.29-50/2216-А у розмірі 687 169,97грн, яка стягнута рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 8 листопада 2013 року. У той же час банком було виявлено, що транспортний засіб VolvoXC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , що виступає забезпеченням за кредитним договором № 030.29-50/2216-А, був незаконно відчужений на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Дніпровського районного суду від 3 липня 2023 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження.

У листопаді 2023 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Гапека Т.В. подала до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на п. 6.2 договору застави № 030.29-50/2216-А від 5 травня 2008 року, у якому сторони договору погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір буде переданий на розгляд третейському судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцю В.М., а у разі неможливості розгляду вказаним третейським суддею - третейським суддям цього ж суду, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у порядку черговості.

Представник відповідачки зазначала, що з урахуванням вказаного пункту договору, спір підсудний саме Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків та, відповідно, не може бути розглянутий судом цивільної юрисдикції.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року позов залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Сенс-Банк» - адвокат Стеценко М.В. просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник позивача зазначає, що незважаючи на наявність третейського застереження у договорі застави, спірні правовідносини не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі послуг банку (кредитної спілки).

Представник позивача посилається на те, що даний спір виник між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, тому він не може бути предметом третейського розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гапека Т.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що договір кредиту був укладений з метою купівлі автомобіля та не містить будь-якої вказівки на те, що кредит отриманий на споживчі цілі. Більше того кредит отриманий в іноземній валюті, а саме в доларах США, у той час як відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Також представник відповідачки зазначає, що у 2013 році банк вже звертався до третейського суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 , що свідчить про недобросовісність намірів позивача та приховування від суду дійсних обставин справи.

Крім цього представник відповідачки звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля VolvoXC 70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , а відтак не є і належним відповідачем у даній справі.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.246-247 т.1), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про перенесення судового засідання не подав, причини неявки представника суду не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги, від отримання судової повістки-повідомлення відмовилася (с.с.1-3 т.2), що відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про отримання відповідачкою судового повідомлення.

Враховуючи вищезазначені обставини, на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність зазначених учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Т.В., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 6.2. договору застави сторони погодили, що у разі виникнення спору, він розглядається суддею постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Зазначені положення дають підстави для висновку, що обов`язковою умовою для залишення позову без розгляду є встановлення судом наступних обставин - третейська угода не є недійсною; угода не втратила чинність; третейська угода може бути виконана.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про третейський суди" встановлено, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 Закону України "Про третейський суди" зазначено, що третейські суди не розглядають справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (п.14 ч.1).

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого

договору.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI "Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15, з яким у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц.

Згідно копії договору кредиту № 030.29-50/2216-А, який 5 травня 2008 року уклали Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , кредит позичальнику надавався для придбання автомобіля VolvoXC 70, 2008 року випуску, а відтак кредит наданий на споживчі цілі і даний спір не може бути переданий на вирішення третейському суду.

За таких обставин третейська угода за п. 6.2 договору кредиту № 030.29-50/2216-А від 5 травня 2008 року та договору застави № 030.29-50/2216-Авід 5 травня 2008 року не може бути виконана, а відтак висновок суду першої інстанції про підвідомчість спору третейському суду є помилковим.

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Т.В., що банк вже звертався у 2013 році до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , не є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги, оскільки на даний час до компетенції третейського суду не віднесено вирішення спору за участю споживачів.

Посилання представника відповідачки на те, що ОСОБА_1 не є власником спірного автомобіля, не є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги, так як визначення кола учасників справи віднесено до компетенції суду першої інстанції при проведенні підготовчого засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про залишення позовної заяви без розгляду постановлена судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року скасувати, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 травня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук