Дата документу 25.04.2024
Справа № 501/2878/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Смирнова В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Кочкіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції заявника.

25.07.2023 року, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду та просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) гривень.

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 1 744 066,05 гривень (один мільйон сімсот сорок чотири тисячі шістдесят шість) гривень п`ять копійок).

- судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000305 йому була спричинена моральна та майнова шкода. Моральна шкода полягає в тому, що його безпідставно та незаконно звинувачували у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за фактом пропонування невстановленими особами працівнику правоохоронного органу Миколаївської області неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто пропонує, дій з використанням службового становища, позивач незаконно перебував під слідством і судом майже 4 роки, деякий час перебував під вартою, зазнав значних порушень життєвого укладу та поніс моральні страждання через неможливість тривалого відновлення своїх прав, в тому числі, запозичив кошти для внесення застави, в позивача суттєво погіршився стан здоров`я, зазначені обставини тощо призвели до розірвання шлюбу з дружиною. Також позивач зазначає, що поніс матеріальної шкоди, що полягає в оплаті ним правової допомоги, необхідності запозичення грошових коштів для внесення застави, неможливістю своєчасного погашення боргу. Відтак, позивач вважає, що належний розмір відшкодування моральної шкоди складає 5 000 000,00 гривень, а розмір майнової шкоди складає 1 744 066,05 гривень. Зазначив, що додатково розмір відшкодування моральної шкоди буде підтверджений висновком експерта.

Миколаївська обласна прокуратура надала відзив (т.3 а.с.22-28), в якому зазначила, що позивачем не доведено, що незаконними діями останньої щодо притягнення Позивача до кримінальної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 5 000 000,00 гривень та відповідних доказів Позивач до суду не надав, також зазначила, що позивачем безпідставно заявлено до відшкодування майнову шкоду у розмірі 1 244 066,05 гривень, що пов`язані із поверненням сум позики, процентів за користування такою позикою та 3 % річних від простроченої суми, адже між позивачем та відповідачами не виникало договірних відносин та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також норми КПК не передбачають обов`язку держави повертати такі суми особі.

Державна казначейська служба України надала відзив (т.3 а.с.63-76), в якому зазначила, що вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди не має належного обґрунтування та не підлягає задоволенню, а також зазначає, що позивачем безпідставно заявлено до відшкодування майнову шкоду у розмірі 1 244 066,05 гривень, що пов`язані із поверненням сум позики, процентів за користування такою позикою та 3 % річних від простроченої суми, адже позивач не довів підстави понесення ним майнової шкоди у вигляді упущеного вигоди, а також у зв`язку із тим, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до майнової відповідальності є наявність незаконних дій такого органу, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та шкодою, чого позивачем доведено не було.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

25.04.2024р. представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бочевар М.П. надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

01.08.2023р. постановлена ухвала про відкриття провадження у справі (т.3 а.с.3).

13.03.2024р. постановлена ухвала, яка занесена до журналу судового засідання, про закриття підготовчого провадження (т.3 а.с.128).

Представники Миколаївської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами на а.с.133,134 (т.3)., в судове засідання не прибули та не повідомили про причини неявки.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

15.12.2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000305 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за фактом пропонування невстановленими особами працівнику правоохоронного органу Миколаївської області неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто пропонує, дій з використанням службового становища (т.1 а.с.16)..

19.12.2016 року, в рамках вказаного кримінального провадження о 17 год. 43 хв. ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.12.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

06.04.2017 року, в рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000305 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2017 року, включно, з можливістю внесення застави у розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень (т.1 а.с.18-23)..

Судом встановлено, що з 06.04.2017 по 18.04.2017 року Позивач перебував у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» на виконання ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.04.2017 року, що підтверджується довідкою серії МИК №013038

14.04.2017 року ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області було частково задоволено апеляційні скарги захисників Пономаренка Д.В. , Стоянова М.М. в інтересах ОСОБА_1 , ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2017 року скасовано та постановлена нова ухвала, якою застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20 квітня 2017 року включно з правом внесення застави в розмірі 1 000 000 грн. (один мільйон) гривень (т.1 а.с.24-36).

14.04.2017 року громадянином ОСОБА_3 , в якості заставодавця було внесено на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області № 16312 в Державній Казначейській Службі України суму застави в розмірі 1 000 000 (один мільйон), 00 гривень (т.1 а.с.17)..

18.04.2017 року позивача було звільнено із Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави.

11.04.2018 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва частково задоволено клопотання захисника Петренко Л. В. про зменшення суми внесеної застави та зменшено ОСОБА_1 розмір застави, визначений ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2017 року, зокрема, визначено ОСОБА_1 розмір застави у сумі 500.000 /п`ятсот тисяч/ гривень. Решту застави, у сумі 500.000 /п`ятсот тисяч/ гривень, було повернуто заставодавцю ОСОБА_4 .

25.06.2020 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/5668/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Решту застави у сумі 500.000 /п`ятсот тисяч/ гривень повернути заставодавцю ОСОБА_4 (т.1 а.с.37-58).

01.12.2020 року ухвалою Херсонського апеляційного суду у справі № 490/5668/17 вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_5 залишено без змін (т.1 а.с.62-69).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.09.2022 року по цивільній справі № 501/4390/21 за позовом ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування сумою позики, інфляційних збитків за весь час прострочення суми позики та 3% річних від простроченої суми позики було відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі (Т.1 А.С.235-240).

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.01.2023 року по справі № 501/4390/21, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування сумою позики, інфляційних збитків за весь час прострочення суми позики та 3 % річних від простроченої суми задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1 244 066,05 гривень та судовий збір у розмірі 24224,88 грн. (Т.1 а.с. 241-248)..

Судом по вказаній справі встановлено, що між 21.04.2017 року ОСОБА_4 як позикодавець та відповідач ОСОБА_1 як позичальник уклали договір позики, за яким відповідачу передано 1000000,0 грн. шляхом перерахування суми позики на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області №6294 в Державній казначейській служб України для оплати застави відповідно до ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2017р. по справі 490/12223/16-к провадження №11-сс/784/173/17.

Згідно розписки від 12.07.2023 р, яка складена ОСОБА_4 , він отримав від ОСОБА_1 всі належні йому ( ОСОБА_4 ) грошові кошти на виконання умови Договору позики від 21.04.2017р. та за постановою Одеського апеляційного суду від 17.01.2023р. у справі 501/4390/21 у сумі 1244066,05 грн. (Т. 2 а.с.5)

23.12.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Пономаренко Денисом Васильовичем укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є розробка правової позиції, стратегії і тактики захисту прав та інтересів підозрюваного, обвинуваченого ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000305, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (Т.2 а.с.7-9).

01.03.2023 року між позивачем та адвокатом Пономаренко Денисом Васильовичем підписаний акт № 1 наданих послуг (правової допомоги) за договором про надання правової допомоги від 23.12.2016 року про те, що правова допомога на суму 500 000,00 гривень надана в повному обсязі, а оплата за надану правничу (правову) допомогу має бути проведена протягом 4 місяців з дня підписання зазначеного акту. У зазначеному акті описано детальний розрахунок наданої адвокатом Пономаренко Д.В. правової допомоги під час проведення досудового розслідування (Т.2 а.с.10-13).

Позивач сплатив надану йому адвокатом Пономаренко Д.В. правову допомогу, що підтверджується квитанціями від 17.04.2023 року на суму 100 000,00 гривень, від 28.03.2023 року на суму 100 000,00 гривень, від 24.05.2023 року на суму 100 000,00 гривень, від 21.06.2023 року на суму 100 000,00 гривень та від 22.06.2023 року на суму 100 000,00 гривень (т.2 а.с.14-18).

З наданої позивачем медичної документації судом встановлено, що позивач проходив обстеження в ТОВ «Будинок медицини» (медичний будинок «Odrex») (т.1 а.с.73-231):

14.11.2016 -консультативний висновок лікаря невролога.(Діагноз: ЗЧМТ (12.11.16г.), ушиб головного мозку 1 ст (Перелом скулової дуги справа з переходом на латеральную стенку орбіти і праву стенку основного пазухи), цефалгічний і вертигінознийсиндроми (травма життєва).

14.11.2016 - комп`ютерна томографія головного мозку (Діагноз: Об`ємних і очаговихзмін в структурі головного мозку і ЗЧЯ не визначається. Перелом скуловой дуги справа з переходом на латеральную стенку орбіти і праву стенку основного пазухи).

10.12.2016 -консультативний висновок лікаря хірурга (Діагноз: МКБ. Правостороння ниркова коліка).

10.12.2016 - протокол ультразвукового дослідження забрушинного простору (Висновок: Ехо-признаки правостороннього уретерогідронефроза, не можна виключати МКБ, конкремент правого мочеточника).

10.12.2016 - протокол ультразвукового дослідження брюшиної черевини (Висновок: ЕХО-признаки проявів жирового гепатозу, хронічного холецисто панкреатиту).

10.12.2016 - комп`ютерна томографія забрюшинного простору (Висновок КТ-признаки правостороннього уролитиаза з невираженними проявами обструкції, конкрементівобохнирок. Стан після резекці їшлунку. На захопленихзрізах: гепатостеатоз, гіподенсна структура в області верхніх сегментів печені -ліпома(?).

З 23.12.2016 року по 29.12.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Будинок медицини» (медичний будинок «Odrex») з діагнозом: МКБ, камні в обох нирках, ниркова коліка справа, камінь середньоїтреті правого мочеточника, хронічний піоленфріт, загострення.

З 29.12.2016 року по 06.01.2017 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня» № 10 з діагнозом: конкременти обох нирок,стентирування верхніх мочевих шляхів зправа, інородне тіло мочевого міхура, обструктивна уропатіязправа, хронічний калькульознийпілонефріт. 04.01.2017 року позивачу була проведена операція на нирках.

25.01.2017 позивач проходив післяопераційне дослідження в Державі Ізраїль в Інституті КТ (дослідження) RamatAvivMedicalCenter, було поставлено наступний діагноз: камені в нирках з обох боків, з правого боку камінь перекриває середній сечовід з проксимальним розширенням.

31.01.2017 року проходив обстеження в ТОВ «Будинокмедицини» (медичнийбудинок «Odrex»), був поставлений діагнозом:перелом правого ребра зліва без зміщення.

05.02.2017 року був госпіталізований в Комунальну установі «Міська клінічна лікарня» № 10 з діагнозом:МКБ, правостороння ниркова коліка.

18.04.2018 року позивач проходив клініко-психопатологічний огляд в Медичному центрі «Вектор Плюс», де було надано наступний висновок (поставлено попередній діагноз): посттравматичний стресовий розлад (6В40-МКХ-11), який розвинувся без будь-яких інших проявів психічних розладів у відповідь на надпороговий психічний стрес (події 2016 та 2017 років, коли ОСОБА_1 взяли від варту та помістили до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» в рамках кримінального провадження, де він перебував майже два тижні), змішаний тривожно-депресивний розлад.

Згідно висновку експерта Одеської філії судово-психіатричних експертиз «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Савостіна Олександра Петровича № 466 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 13.09.2023 року по справі № 501/2878/23 було встановлено (т.3 а.с.102-116):

- У ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000305 за наведених у даній заяві обставин, зокрема, незаконного обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

- Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода).

- Попередній орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждання (моральну шкоду) відповідає заявленим вимогам та становить 5000000 (п`ять мільйонів) грн.

V. Оцінка Суду.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1, 2 та 7 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 5 ст. 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Вимоги частин 2 та 3 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (140514цс19) (пункти 61-62), від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)).

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (140514цс19) (пункт 64), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, а не Державної казначейської служби України. Останню позивач зазначив лише як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах представляти державу в суді.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, ствердження представника Державної казначейської служби України про те, що служба не є належним відповідачем у справі, помилковими та некоректними, оскільки відповідачем в даному випадку є саме Держава Україна.

Не заслуговують на увагу зауваження представника відповідачів про те, що у позивача відсутнє право на відшкодування морального та матеріальної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки позивачем не доведено, що незаконними діями прокуратури щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 5 000 000,00 гривень.

Такі твердження відповідачів є помилковими, адже виправдувальним вироком Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/5668/17, що набрав законної сили, було встановлено, що висунуте ОСОБА_1 , ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, є недоведеним належними, допустимими та достатніми доказами, так і саме показаннями свідка ОСОБА_6 , протоколами слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій, висновками експертиз, речовими доказами, на які посилається сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, через здійснення досудового розслідування слідчими прокуратури Миколаївської області, які діяли поза межами наданих їм процесуальним законом повноважень.

При цьому, суд погоджується з доводами представника позивача, що безпідставним порушенням кримінального провадження та повідомленням позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке він не вчиняв, по кримінальному провадженню № 0000305, суттєво вплинуло на його моральний та фізичний стан здоров`я, зумовило необхідність докладати ним додаткових зусиль задля пошуку коштів для залучення адвокатів та надання йому правничої допомоги, неодноразових тривалих поїздок до міста Миколаєва до суду.

Також судом враховується та обставина, що безпідставним покладанням на позивача обов`язку сплатити в рамках обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застави зумовило для позивача необхідність пошуку чималих коштів для її внесення, а також поклало на позивача додаткових обов`язків, в тому числі обов`язку не відлучатися від місця проживання, та не виїжджати за кордон, де Позивач проходив обстеження, лікування та оздоровлення.

При цьому, суд зауважує, що тривале безпідставне перебування позивача під кримінальним переслідуванням майже 4 роки, триманням позивача під вартою на протязі 2 тижнів, суттєво склалося на фізичному та психічному стані здоров`я позивача, вплинуло на погіршення сімейних відносин, що, зокрема, підтверджується довідкою психолога МЦ «Вектор Плюс» від 18.04.2018 року Вих. № 3/18-04-18 та висновком експерта Одеської філії судово-психіатричних експертиз «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Савостіна Олександра Петровича № 466 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 13.09.2023 року по справі № 501/2878/23.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а протиправність їх дій та рішень презюмується.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд бере до уваги те, що тривале перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом (майже 4 роки) безумовно мало негативний вплив (погіршення фізичного та психічного стану здоров`я, погіршення сімейних відносин, погіршення матеріального стану, втрату доброго імені тощо), та жодне відшкодування не поверне йому втраченого періоду життя.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Проте визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тому суд бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, наявність перешкод у реалізації його життєвих планів, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер та обсяг страждань позивача та вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та визначити розмір відшкодування в сумі 1000 000,00 гривень, що, на думку суду, буде співмірним зазначеним спричиненим позивачу негативним наслідкам.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94 ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, ураховуючи той факт, що суду надані докази, які об`єктивно та документально підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі,підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 500 000,00 гривень, які позивач поніс у зв`язку із наданням йому адвокатом Пономаренко Д.В. правової допомоги, пов`язаної із розробкою правової позиції, стратегії і тактики захисту прав та інтересів підозрюваного, обвинуваченого ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000305, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України на досудовому слідстві, суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 244 066,05 гривень, що пов`язані із поверненням сум позики, процентів за користування такою позикою та 3 % річних від простроченої суми, то суд вважає, що такі вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" - громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (п.1); майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт (п.2); штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином (п.3); суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (п.4); моральна шкода (п.5).

При цьому, суд критично ставиться до посилання представника Державної казначейської служби на те, що позивачем безпідставно заявлено до відшкодування майнову шкоду у розмірі 1 244 066,05 гривень, адже позивач не довів підстави понесення ним майнової шкоди у вигляді упущеного вигоди, а також у зв`язку із тим, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до майнової відповідальності є наявність незаконних дій такого органу, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та шкодою, чого позивачем доведено не було.

Так, як вже було судом встановлено, незаконні дії працівників Миколаївської обласної прокуратури, допущені по кримінальному провадженню № 0000305, були встановлені вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2020 року по справі № 490/5668/17,

Наявність завданої позивачу шкоди підтверджуються необхідністю позивачем сплатити, на підставі Постанови Одеського апеляційного суду від 17.01.2013 року по справі № 501/4390/21, на користь третьої особи ОСОБА_4 додаткові грошові кошти, пов`язані з неможливістю своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором позики грошових коштів від 21.04.2017 року (кошти, які були сплачені в якості застави1 244 066,05 гривень).

При цьому, причинно-наслідковий зв`язок між наявністю шкоди та незаконними діями працівників Миколаївської обласної прокуратури полягає в тому, що незаконні дії останніх по кримінальному провадженню, зокрема, незаконне затримання позивача, незаконне повідомлення йому про підозру та звернення до суду із незаконним клопотанням про обрання запобіжного заходу, та в подальшому обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внести залог, щоб вийти з-під варти, відсутність у позивача коштів на внесення застави, спричинили об`єктивну необхідність позивачу взяти кошти у борг в третьої особи, аби перебувати на свободі.

Крім того,зазначені понесені витрати позивача були необхідними та здійснені ними виключно у зв`язку із безпідставним кримінальним переслідуванням Миколаївської обласної прокуратури, що також підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між наявністю шкоди та незаконними діями працівників Миколаївської обласної прокуратури.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 27 391,36 гривень (пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 - 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету Україна, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 1000 000,00 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнути з Державного бюджету Україна, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 1 744 066,05 (один мільйон сімсот сорок чотири тисячі шістдесят шість)гривень 5,00 (п`ять) копійок на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнути з Державного бюджету Україна, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 27 391,36 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов