П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 373/1033/23

Провадження: № 22-ц/824/16968/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Войтович Людмили Василівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лебедя В. В.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі по тексту - АТ «ПУМБ», позивач) звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач), мотивуючи свої вимоги тим, що 10 червня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 401, на підставі чого, 11 червня 2021 року видано кредит у сумі 109 762 грн 60 коп.

У зв`язку із порушенням умов договору у відповідача, станом на 17 січня 2023 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 125 307 грн 61 коп., з яких 96043 грн 46 коп. - заборгованість за кредитом, 13 грн 40 коп. - заборгованість за процентами, 29250 грн 75 коп. - заборгованість за комісією.

Позивач направляв письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, зазначену в анкеті на отримання кредиту, однак заборгованість у наданий позивачем строк відповідачем не погашена.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 125307 грн 61 коп.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року позов АТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 401 від 10 червня 2021 року у розмірі 125307 грн 61 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки заборгованість за кредитним договором підтверджена письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнений зміст доводів

У поданій апеляційній скарзі адвокат Войтович Л. В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нараховані банком відсотки за користування кредитом не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 , як військовослужбовець, на підставі п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати відсотків за користування кредитом.

Також, посилаючись на ч.ч.1,2 ст. 11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» вважає положення кредитного договору щодо нарахування комісії нікчемними.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від адвокатаВойтовича Л. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відповідача.

Згідно висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16, відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними. В той же час, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що колегія суддів не вбачала підстав для неможливості вирішити справу за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як убачається з матеріалів справи, 10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням якої підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті: pumb.ua (а.с. 4-5).

За умовами кредитування банк надав клієнту споживчий кредит у розмірі 109762 грн 60 коп. на строк 24 місяці, згідно якого розмір комісії за обслуговування кредиту 1,99%, розмір процентної ставки 0,01 % річних.

За заявою на видачу готівки № ТR.49863020.81432.2464 від 11 червня 2021 року ОСОБА_1 видано готівкові кошти в сумі 109 762 грн 60 коп. (а.с.14).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 401 від 11 червня 2021 року станом на 17 січня 2023 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» складає 125307 грн 61 коп., з яких: заборгованість по сумі кредиту 96 043 грн 46 коп.; заборгованість по процентам 13 грн 40 коп.; заборгованість по комісії 29 250 грн 75 коп. (а.с. 15-16).

Відповідно до списку № 20230119 АРІ ПУМБ_513_1 згрупованих відправлень рекомендованим листом, відповідачу ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , банком направлялась письмова вимога (повідомлення) вих. № 119 від 17 січня 2023 року, щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак відповідачем вимога не виконана, заборгованість не погашена (а.с.12-14).

Позиція суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Положеннями статей 626,628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписамистатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

З огляду на те, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють та дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки, відповідач в порушення умов договору не виконав свої зобов`язання перед банком.

Відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов'язань за укладеним договором та доказів відсутності у ньогозаборгованості перед банком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності станом на час укладення договору від 30 листопада 2021 року між сторонами, і який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Аналізуючи умови кредитного договору № 401 від 10 червня 2021 року, витяг з публічної пропозиції та паспорт споживчого кредиту, суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а публічною пропозицієпередбачено, що до загальних витрат за кредитом включається комісія за обслуговування кредитної заборгованості за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (п. 5.7.3)

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Отже, підписанням договору № 401 від 10 червня 2021 року та паспортомспоживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнанийта погодився з усіма умовами договору.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо комісії; наявні відомості про те, що ОСОБА_1 погодився з умовами з приводу комісії, а позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись у тому, на яких умовах укладенодоговір № 401від 10 червня 2021 року, що позивач був ознайомлений з умовами, викладеними в договорі, а також паспорті споживчого кредиту.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, стягнувши з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 29250 грн 75 коп.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З доказів, які були долучені до апеляційної скарги,вбачається, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується військовим квитком, серія: НОМЕР_1 від 26 жовтня 2023 року, останній є учасником бойових дій і має відповідні соціальні пільги відповідно до чинного законодавства України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, серія: НОМЕР_2 від 08серпня 2024 року.

Згідно довідки, виданої командиромвійськової частини НОМЕР_3 від 06 вересня 2023 року № 1440 року, ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 05 липня 2022 року.

Як установлено вище, кредитний договір укладено 11 червня 2021 року, заборгованість по процентам нарахована станом на 12 грудня 2022 року.

Колегія суддів зауважує, що відсотки за користування кредитом за період з 05 липня 2022 року по 12 грудня 2022 року, з урахуванням положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути нараховані відповідачу.

Сума нарахованих відсотків за період з 05 липня 2022 року по 12 грудня 2022 року становить 4 грн 17 коп.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення відсотків підлягають зміні, а саме необхідно зменшити суму нарахованих відсотків з 13 грн 40 коп. до 9 грн 23 коп.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення у другому абзаці резолютивної частини зазначив сукупний розмір заборгованості, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, не вказавши складових боргу, та розмір судового збору, тому колегія суддів вважає, що другий абзац резолютивної частини рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року підлягає зміні шляхом викладення його резолютивної частини в редакції цієї постанови. При цьому розмір заборгованості за тілом кредиту та комісії є незмінним, а судом зменшується розмір відсотків за користування кредитом з 13 грн 40 коп. до 9 грн 23 коп.

Розподіл судових витрат

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 2684грн сплачений за розгляд справи судом першої інстанції компенсувати за рахунок держави на користь АТ «Перший Український міжнародний банк», а тому рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

У апеляційній скарзі адвокат Войтович Л. В. в інтересах ОСОБА_1 просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн за розгляд справи апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Войтович Л. В. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 20 вересня 2024 року.

До апеляційної скарги долучено копії договору про надання правової допомоги від 20 вересня 2024, укладений між адвокатом ВойтовичемЛ. В.та ОСОБА_1 , копію детального опису робіт (наданих послуг) від 20 вересня 2024 року, копію акту прийому передачі наданих послуг б/н від 20 вересня 2024 року, копію ордеру про надання правової допомоги.

Згідно п. 3.1 договору про надання правової допомоги б/н від 20 вересня 2024 року за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 10000 грн.

Згідно детального опису робіт та акту прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги б/н від 09 вересня 2024 року, адвокатом надано наступні послуги: усна консультація, тривалістю 1 години, вартість - 2000 грн; складання апеляційної скарги, тривалістю 4 години, вартість - 8000 грн (а.с. 48).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

У додатковій постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 905/681/19 зазначено, що «перелік таких робіт як усні консультації з клієнтом, не має відношення до процесу розгляду справи та є таким, що позбавлений сенсу».

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, суд вважає, що такі витрати як: усна консультація не є тими витратами, які враховуються при розподілі судових витрат, понесених стороною, а тому, такі витрати також не підлягають відшкодуванню.

Судом вимоги апеляційної скарги задоволено на 0,003 %.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки стягнення 24 коп. (8000-0,003%) не переслідує легітимну мету на відновлення прав відповідача.

Керуючись ст. 268, 369, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Войтович Людмили Василівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом змінити, зменшивши суму стягнутих відсотків з 13 грн 40 коп. до 9 грн 23 коп.

У зв`язку з чим другий абзац резолютивної частини рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року викласти в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) заборгованість кредитним договором № 401 від 10 червня 2021 року у розмірі 125303 (сто двадцять п`ять тисяч триста три) грн 41 коп., з яких 96043 (дев`яносто шість тисяч сорок три) грн 43 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 9 (дев`ять) грн 23 коп. - заборгованості по відсоткам, 29250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 75 коп.

РішенняПереяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Компенсувати за рахунок держави на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова