П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року місто Київ

справа №760/29101/23

провадження№22-ц/824/8577/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Крикунова Олександра Володимировича

на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Аксьонової Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року зупинено провадження у цій справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 та її представник адвокат Крикунов О.В. подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду, справу повернути для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м.Києва.

В апеляційних скаргах посилаються на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування скарги позивачка ОСОБА_1 зазначає, що необхідною умовою, яка є підставою для виникнення у суду обов`язку зупинити провадження у справі згідно з п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є перебування сторони у складі Збройних Сил України або військового формування, переведеного на воєнний стан.

Звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, відповідач ОСОБА_2 вказував, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у м. Києві, факт чого підтверджується поданою ним довідкою.

Натомість, суд не звернув уваги на те, що вказаний документ не містить інформації про переведення цієї військової частини на воєнний стан, інших же документів, які б встановлювали цей факт, в матеріалах справи немає.

Існування лише одного факту перебування особи у складі Збройних Сил України, без доведення факту переведення відповідного військового формування на воєнний стан, недостатньо, у розумінні вказаної норми процесуального закону, для застосування у даних правовідносинах.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача.

Вважає, що клопотання заявлене відповідачем ОСОБА_2 не спрямоване на справедливий судовий розгляд, а має на меті лише затягування судового процесу у спосіб зловживання процесуальними правами.

Представник позивача - адвокат Крикунов О.В. в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідач ОСОБА_2 9 лютого 2024 року подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, в обґрунтування клопотання зазначив, що він проходить службу у Збройних Силах України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період військового стану. До клопотання відповідач надав довідку від 2 лютого 2024 року, видану командиром військової частини НОМЕР_1 , яка підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в військовій частині.

Відповідно до військового посвідчення відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом.

Вказане посвідчення є доказом того, що відповідач одразу після навчання прийняв присягу і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 19 червня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Зупиняючи провадження у даній справі до закінчення воєнного стану або закінчення підстав, які стали підставою для такого зупинення, суд першої інстанції не врахував, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, тоді як надані відповідачем письмові докази не містять інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, в якій відповідач перебуває на військовій службі, тобто довідка військової частини НОМЕР_1 №343/55-з від 2 лютого 2024 року не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав визначених ст. 251 ЦПК України, не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а повинен дотриматися розумності тривалості судового провадження.

Позивач звертає увагу суду на те, що предметом позову є питання утримання дитини і зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, яке, зважаючи на обставини ведення проти України агресивної війни та запровадження воєнного стану й оголошення мобілізації, може тривати понад розумний строк розгляду цієї справи. А це не забезпечить дотримання найкращих інтересів дитини.

Відповідач скористався своїм правом на заявлення клопотань й подання суду доказів.

З документів, що надані суду відповідачем вбачається, що він на даний час проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, тобто відповідає ознакам працевлаштованої особи.

Відповідач отримує систематичний дохід у формі грошового забезпечення військовослужбовця, а тому наявні підстави для стягнення аліментів на утримання дитини та її матері.

Обов`язкові норми Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року, мають вищу юридичну силу ніж ст. 251 ЦПК України.

Таким чином, фактично суд першої інстанції позбавив утримання дитину на період дії воєнного стану тільки на підставі того, що особа, яка зобов`язана утримувати дитину, проходить військову службу в Штабі сухопутних військ ЗСУ за контрактом з 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Пояснив, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану по всій території України, усі військові частини без винятку де б вони не знаходилися, переводяться на воєнний стан, оскільки всі їх дії, як і дії окремого військовослужбовця спрямовані на відбиття та боротьбу проти агресії. Командування сил підтримки військової частини НОМЕР_1 , де він проходить військову службу, також переведена на військовий стан, як і всі інші частини. Відповідно до довідки № 343155-д від 2 лютого 2024 року, він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , має військове звання - капітан, та по теперішній час приймає участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року відкриті апеляційні провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та її представника - адвоката Крикунова О.В..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За пунктом 14 частини 1 статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка переведена на воєнний стан, а тому наявні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстави для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

Колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Частиною 1 ст. 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч.1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено, що: 22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та №2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/19628/17, ухвалі Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №127/1407/22.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на цей час його дію не припинено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 343/55-д від 2 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_2 , у званні капітана, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.38).

У той же час, вказана довідка не містять відомостей про те, що військова частина у складі ЗСУ, в якій проходить службу відповідач ОСОБА_2 , переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України.

Колегія суддів враховує, що предметом даного спору є вимога про стягнення аліментів на малолітнього сина та дружину до досягнення дитиною трирічного віку, які залишились без утримання з боку батька (та чоловіка), про що зазначає позивач у позовній заяві, тому розгляд цієї справи першочергово стосується інтересів сина сторін.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції врахував вимоги п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, захистивши таким чином процесуальні права відповідача, проте судом не враховано, що зупинення провадження у справі на невизначений строк порушує права дитини та її матері на належне матеріальне утримання, а тому з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав дитини та прав відповідача, дотримання розумного строку розгляду справи, колегія суддів вважає, що зупинення провадження провадження у справі є недоцільним та помилковим, оскільки спір стосується прав та інтересів дитини.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині, що не позбавляє його можливості ефективного використання своїх процесуальних прав, в тому числі, діяти через представника (адвоката Галича О.М., з яким укладений договір на надання правової допомоги 2 лютого 2024 року /а.с.34/ ), при цьому справа за позовом ОСОБА_3 є малозначною в силу вимог закону, а тому суд першої інстанції з порушенням вимог п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На підставі викладеного, з огляду на положення законодавства та практику Верховного Суду, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі є помилковими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні процесуального питання щодо зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, допущено неповне з`ясування обставин справи, порушення норми процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Крикунова Олександра Володимировича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляд.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус