Справа №496/3508/24
Провадження №2/442/1619/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Павлів З.С., розглянувши приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Скайлекс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

15.08.2024 з Біляївського районного суду Одеської області в провадження суду надійшла дана цивільна справа.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Скайлекс» звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 38390,21 грн. матеріальної шкоди та судові витрати.

В обгрунування позовних вимог покликається на те, що 18.05.2021 у м.Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «БАЗ А07904» д.н. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки BMW X5 р.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. 15.07.2021 постановою Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави. На момент ДТП автомобіль марки BMW X5 р.н.з. НОМЕР_2 , був зареєстрований у ПрАТ №СК «Теком» згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №250-20Д/Т/АТ від 05.08.2020. Керуючись даним Договором страхування, відповідно до страхового акту №2580 від 27.05.2021, висновку експерта №7067 від 24.05.2021, рахунку-фактури №21-105 від 24.05.2021, ПрАТ СК «Теком» було сплачено за заявою Страхувальника на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 86791 грн. Тобто фактичними витрати тами понесеними ПрАТ СК «Теком» под. Договору страхування є сума в розмірі 86791 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля БАЗ А07904 була застрахована в ПрАТ «УПСК». У зв`язку з чим ПрАТ «УПСК» на підставі ст.29 вказаного Закону сплатила 29.11.2021 ПрАТ «СК «Теком» страхове відшкодування в порядку суброгації (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням франшизи по полісу у розмірі 48400,79 грн.) Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати ПрАТ СК «Теком» різницю витратами по Договору страхування та розміром страхового відшкодування, яке сплачено ПрАТ «УПСК» 38390 грн. 04.04.2023 між ПрАТ СК «Теком» та ТОВ «ЮК «Скайлекс» укладено Договір відступлення прав вимоги №101, відповідно до умов якого ТОВ «ЮК «Скайлекс» ТОВ «ЮК «Скайлекс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по страховому акту №2580 від 27.05.2021, тобто має право зворотної вимоги в межах фактичних затрат до ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 11.09.2024.

Ухвалою суду від 11.09.2024 розгляд справи відкладено на 27.09.2024 у зв`язку з не закінченням встановленого ухвалою про відкриття провадження від 15.08.2024 строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши представлені сторонами докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України).

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 18.05.2021 о 17.40 год. в м.Одеса на вул.Преображенська, 47 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки БАЗ А07904 державний номер НОМЕР_1 , на мокрій ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки BMW X5 й номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні вищевказаного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Автомобіль марки «BMW X5» р.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

На момент ДТП майнові інтереси власника транспортного засобу марки «BMW X5» р.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований у ПрАТ СК «Теком» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №250-20Д/Т/АТ від 05.08.2020.

На підставі вищевказаного Договору страхування, страхового акту №2580 від 27.05.2021, Висновку Експерта №7067 від 24.05.2021, рахунку-фактури №21-105 від 24.05.2021, ПрАТ СК «Теком» було сплачено за заявою страхувальника на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 86791 грн.

Тобто, фактичними витратами, понесеними ПрАТ СК «Теком» по Договору страхування є сума у розмірі 86791 грн.

У відповідності ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 ,як власника наземного транспортного засобу «БАЗ А07904» р.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно Полісу №202516725. Франшиза становить 1500 грн.

У ст.29 Закону України «Про обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний суд у постанові від 12.03.2018 року по справі №910/5001/17 дійшов до висновку, що «для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов?язкового страхування цивільно - правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу...».

Аналогічну правову позицію зазначив Верховний суд у постанові від 06.02.2018 року по справі №910/3867/16 та у постанові від 01.02.2018 по справі №910/22886/16.

На виконання вищевказаних вимог ПрАТ «УПСК» 29.11.2021 сплатила ПрАТ СК «Теком» страхове відшкодування в порядку суброгації (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням франшизи по Полісу у розмірі 1 500,00 грн.) відшкодування в розмірі 48400,79 грн. (49 900,79 грн. вартість матеріального збитку, спричиненого власнику застрахованого Т3 згідно Висновку експерта №7067 від 24.05.2021, яка підлягає сплаті зі сторони ПрАТ «УПСК») - 1 500,00 грн. (франшиза по Полісу) = 48 400,79 грн.)

Отже, різниця між фактичними витратами по Договору страхування та розміром страхового відшкодування, яке ПрАТ «УПСК» - становить 38390,21 грн.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно до вимог ч.4 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

04.04.2023 між ПрАТ «СК «ТЕКОМ» та ТОВ «ЮК «Скайлекс» укладено Договір відступлення прав вимоги №101, відповідно до умов якого, ТОВ «Юридична компанія «Скайлекс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по страховому акту №2580 від 27.05.2021 року, має право зворотної вимоги в межах фактичних затрат до ОСОБА_1 .

Згідно п. 4.2. Договору всі права кредитора у відношенні до «Боржників», що належали до цього «Первісному кредитору», а саме «право вимоги страхового відшкодування» виникає у «Нового кредитора» з моменту підписання Акту прийому-передачі, який представниками сторін підписано 06.04.2023.

Перехід права вимоги до ОСОБА_1 за Договором відступлення прав вимоги №101 підтверджується витягом із акту приймання-передачі прав вимоги від 06.04.2023.

01.05.2024 ТОВ «Юридична компанія «Скайлекс» на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію вих. №031/24.

Таким чином, суд приходить до висновку про перехід від ПрАТ СК «Теком» до ТОВ «Юридична компанія «Скайлекс» права грошові вимоги ОСОБА_1 у у розмірі 38390,21 грн.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч.2 ст.77 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір в розмірі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись 12, 13, 81, 264, 280-281ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути зі ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Скайлекс» 38390,21 (тридцять вісім тисяч триста дев`яносто гривень 21 коп.) матеріальної шкоди та 3028 (три тисячі двадцять вісім гривень) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Скайлекс», , адреса: м.Одеса, вул.Гоголя, 14 офіс, 17.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Павлів З.С.