П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 03 листопада 2011 року в сумі 18 534 грн. 23 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 уклала з АТ «ОТП Банк» Кредитний договір № . 28 червня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №28/06/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № , укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Так, позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором в сумі 18 534 грн. 23 коп., з яких 14 709 грн. 30 коп. - загальна сума боргу по тілу; 3 824 грн. 93 коп. - загальна сума боргу по відсотках, 0 грн. - загальна сума боргу по комісії. За таких обставин, оскільки наявна заборгованість не погашена, позивач, задля захисту своїх прав, які, як він вважає, порушеними відповідачем, звернувся з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було вручено відповідачу ні копії ухвали про відкриття провадження, ні копії позовної заяви з додатками. Крім того, зазначає, що умовами Договору про надання споживчого кредиту від 03 листопада 2011 року № визначено, що позичальнику надається кредит, загальна сума якого становить 2 494 грн. 79 коп., строк кредиту - 6 місяців, розмір процентної ставки - 0,01% річних. При цьому, позичальник зобов`язаний повністю повернути кредитору суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 03 травня 2012 року. Проте, розрахунку суми заборгованості позовна заява та оскаржуване рішення не містять. Тобто, неможливо встановити, на підставі яких документів утворилась зазначена заборгованість. Також відповідач вказує, що у матеріалах справи відсутня інформація про її інформування про укладення 28 червня 2023 року Договору факторингу № 28/06/2023. Враховуючи строк, у який позичальник мала б повернути кредитору суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, тобто, не пізніше 03 травня 2012 року, кредитор мав право у строк до 03 травня 2015 року звернутись до суду з даним позовом. Натомість, позовна заява надійшла до суду 04 квітня 2024 року. За таких обставин, відповідач заявляє про сплив строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також судом першої інстанції не було враховано, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи та має пільги на звільнення від сплати судового збору. Проте, окрім пред`явленої до стягнення суми боргу, суд стягнув з неї і судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що судом першої інстанції встановлено, що з ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , право вимоги за яким у подальшому набув позивач. Вказаний договір за своєю природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Позивач зазначає, що зазначений договір не визнано недійним, його не розірвано, а тому, діє презумпція його правомірності. Також, на думку товариства, останнім не пропущено строки позовної давності, так як право вимоги за договором у нього виникло 28 червня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 листопада 2011 року між ТОВ «ОТП Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № (далі - кредитний договір).

За умовами розділу 1, а саме, п. 1.1. вказаного договору, кредитор надає споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах. Загальна сума кредиту 2 494 грн. 79 коп. на строк 6 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних.

Умовами розділу 2 кредитного договору передбачено, що банк та позичальник підтверджують факт укладання між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних). За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну карту типу MasterCard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

28 червня 2023 року AT «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 28/06/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до наявного Витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 18 534 грн. 23 коп., з яких: 14 709 грн. 30 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 824 грн. 93 коп. сума заборгованості за відсотками; 0 грн. сума заборгованості за пенею.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно було укладено Договір про надання споживчого кредиту № з ТОВ «ОТП Кредит».

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржує.

Умовами Розміру 1 кредитного договору від 03 листопада 2011 року передбачена загальна сума кредиту 2 494 грн. 79 коп., яка надається на строк 6 місяців за сплатою 0,01% річних.

При цьому, заявлено до стягнення товариством тіла кредиту на суму 14 709 грн. 30 грн. без жодного обґрунтування у позовній заяві.

Натомість, у суді апеляційної інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало, що укладеним між банком (первісним кредитором) та позичальником, тобто ОСОБА_1 договір за своєю природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.

Ухвалюючи рішення задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № у розмірі 18 534 грн. 23 коп., з яких: 14 709 грн. 30 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 824 грн. 93 коп. сума заборгованості за відсотками.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом першої інстанції також не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості по відсоткам. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом першої інстанції, фактично є документом, що складений позивачем, в якому останній стверджує про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у певній сумі.

Крім того, стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та законодавства України, у відповідності до яких «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 707/206/22 (провадження № 61-9369св22).

У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вважаючи, доведеним перехід права вимоги до позивача, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги від банку до позивача.

Так, судом першої інстанції не звернуто уваги, що в якості доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «ОТП Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» останнє надало суду лише окремі аркуші договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року.

Також судом залишено поза увагою, що Витяг з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2022 року не підписано представником банку та не завірено печаткою банку. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що не є ідентичним копії оригінального письмового документа.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення позову не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах , в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до його скасування та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

З огляду на наведені вище висновки про необґрунтованість позовних вимог, з підстав наведених вище, апеляційний суд питання застосування позовної давності не вирішує.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 4 542,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відповідач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача в дохід держави у розмірі 4 542,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код 35625014, на користь держави судовий збір в розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.