Справа № 404/7310/22
Номер провадження 2/404/1378/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

за участі секретаря Добровольської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» (місцезнаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087; поштова адреса: вул. Б. Хмельницького, 16-22, м. Київ, 01004) в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (вул. Соборна, 17, м. Кропивницький, 25006) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 3922,87 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 21.03.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 03-1-Ф.

За умовами цього договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 42500 доларів США на строк з 21.03.2008 по 20.03.2038, зі сплатою процентів за користування кредитом, 13,5 % річних.

У зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в 2010 році банк звернувся до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя.

17.06.2010 Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено рішення в справі № 2-520/10 за позовом АБ «УкргазБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким вирішено стягнути солідарно заборгованість за Кредитним договором в розмірі 40729,10 доларів США, заборгованість за відсотками - 261,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 822,32 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками - 2398,76 доларів США, пеня за простроченими процентами 1141,33 грн., пеня за простроченим кредитом 454,78 грн., а всього 44211,80 доларів США та 1596,11 грн.

29.06.2010 рішення набрало законної сили, однак відповідачем не виконувалось. В зв`язку з цим, виконавчі листи неодноразово подавались на примусове виконання до відповідних відділів державної виконавчої служби, однак вони поверталися без повного виконання. Станом на дату подачі позову, заборгованість по рішенню суду не погашена та складає 42548,63 доларів США, що підтверджується виписками по рахунку.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року заборгованість відповідача у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання, складає 3922,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.12.2022 року складає 143453,86 грн. Інфляційні витрати по заборгованості в іноземній валюті не розраховувались.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2023 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 03-1-Ф від 21.03.2008 року у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 3922,87 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» 2481 грн. судового збору.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2023 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2023 року за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

15.08.2023 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала. Вказала, що 21.03.2008 року відкрите акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» і ОСОБА_1 уклали між собою Кредитний договір № 03-1-Ф відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 42500 доларів США строком користування з 21.03.2008 року до 20.03.2038 року під сплату 13,5% річних та під поруку ОСОБА_2 по Договору поруки від 21.03.2008 року № 03- 1-Ф. 21.03.2008 року в забезпечення виконання умов Кредитного договору між Банком і ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (Кіровоград). 21.03.2008 року на підставі Договору іпотеки, приватним нотаріусом Панчишиною С.С. до припинення іпотечного договору було накладено заборону на нерухоме майно - номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 16799071 перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із запису Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер: 6839791. В 2010 році ПАТ «Укргазбанк» звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2010 року у справі №2-520/10 позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від імені якого діє Кіровоградська філія АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором 40729,10 доларів США, заборгованість за відсотками - 261,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 822,32 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками 2398.76, пеня за простроченими процентами - 1141,33 гривень, пеня за простроченим кредитом 454,78 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від імені якого діє Кіровоградська філія АБ «Укргазбанк» штраф за нездійснення страхування заставного майна - 11000 грн. У задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на квартиру під АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 03-1-Ф від 31.03.2008 року відмовлено.

На виконання зазначеного судового рішення 22.06.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда виданий виконавчий лист, який ПАТ АБ «Укргазбанк» звернув до виконання до Кіровського (Фортечного) ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області. 17.09.2014 року Фортечним відділом державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № 44744973 з примусового виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в розмірі 44211,80 доларів США та 1596,11 грн. 25.05.2016 року виконавче провадження № 44744973 закінчено Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому на підставі п. 10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС, а саме до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції. Після надходження зазначеного виконавчого документа до Києво-Святошинського РВДВС будь-яка інформація про рух виконавчого провадження ОСОБА_1 вже була невідома.

В подальшому, 21.04.2021 ПАТ АБ «Укргазбанк» в межах цивільної справи № 2-520/10 з посиланням на втрату ними зазначеного виконавчого документа звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою якою просив: видати дублікат виконавчого листа відносно боржника - ОСОБА_1 на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 по цивільній справі № 2-520/10 за позовом АБ «Укргазбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі: заборгованість по кредиту поточна - 40729,10 доларів США, заборгованість за відсотками поточна - 261,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 822,32 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками - 2398,76, пеня за простроченими процентами - 1141,33 гривень, пеня за простроченим кредитом - 454,78 грн., а всього : 44211.80 доларів США та 1596,11 грн. та визнати поважними причини пропуску та поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-520/10 на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 року.

31 січня 2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі №2-520/10. (набула законної сили) у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа у справі № 2-520/10 відмовлено. Суд встановив, що за період з 09.09.2016 року до 31.01.2022 року позивач - ПАТ АБ «Укргазбанк», при виконанні судового рішення мав можливість безперешкодно отримати доступ до програмного забезпечення АСВП, мав всі засоби та можливість в межах встановленого Законом строку своєчасно подати заяву про видачу дубліката виконавчого листа, що надавало б підстави стверджувати про добросовісність поведінки кредитора.

Зазначає, що будь-яких документів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі № 2-520/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в розмірі 44211.80 доларів США та 1596,11 грн. як на електронних так і на паперових носіях станом на дату ухвалення заочного рішення Кіровським районним судом у справі №404/7310/22 не існує. В межах цивільної справи №404/7310/22 ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської дирекції А Б «Укргазбанк», зважаючи на відмову Кіровського районного суду м. Кіровограда у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визначив спосіб відновлення порушеного права - стягнення заборгованості з відповідача у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання. Доведення факту невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості, її (заборгованості) розмір, та складові заборгованості (тіло кредиту, проценти та ін.), деталізований розрахунок 3% відсотків річних та порядок їх нарахування, - є обов`язком позивача, і саме позивач повинен довести суду обґрунтованість заявлених ним позовних вимог. Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем своїх прав кредитора, вчинення всіх залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, в тому числі реалізувати право по зверненню стягнення на предмет іпотеки позивач не доводив і матеріали цивільної справи не містять.

Вказує, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2010 року у справі №2-520/10, стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від імені якого діє Кіровоградська філія АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором - всього на суму 44211,80 дол. (в тому числі складова заборгованість тілом кредиту 40729,10 дол. США) та 1595,11 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 924/532/19 від 14.01.2020 сформував правову позицію, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних тільки на суму основного боргу, а тому нарахування відповідних витрат які охоплюють тіло кредиту, відсотки, судовий збір, є помилковою.

Водночас, з наданих позивачем до матеріалів цивільної справи письмових доказів вбачається, розрахунок 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів, здійснений за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року та нараховується на суму заборгованості по кредиту і процентах 43949,42 дол. США, поряд з цим, 3% річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, та, разом з тим, враховуючи, що позивачем в розрахунку не зазначено окремо залишок основного боргу (за тілом кредиту), та окремо залишок заборгованості за процентами.

Натомість сума заборгованості 43949,42 дол. США не співпадає з розміром заборгованості за тілом кредиту 40729,10 дол. США визначеного рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2010 року у справі № 2-520/10, а тому нарахування відповідних витрат які охоплюють тіло кредиту, відсотки є неправомірним.

09.04.2024 року представник позивача подав відповідь на відзив. Щодо посилання відповідача на недобросовісність дій Банку, як Стягувана у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, як підстави для звільнення від компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання вказав, що згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, - зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, ані винесення рішення суду про стягнення боргу, ані розстрочення або і відстрочення виконання цього судового рішення, не змінює цивільне зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Тобто, навіть розстрочення/відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача та не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

В даному випадку грошове зобов`язання відповідача виникло на підставі кредитного договору, укладеного з АБ «УКРГАЗБАНК». А рішення суду лише підтверджує наявність цих правовідносин, закріплює суму боргу та вносить визначеність для сторін.

При цьому, нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК України не залежить від ухвалення рішення суду, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності.

Таким чином, неможливість виконання грошового зобов`язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст. 625 ЦК України, є безпідставними.

Щодо посилання відповідача не необґрунтованість розрахунку заборгованості зазначає, що з моменту винесення рішення суду, загальна заборгованість за Кредитним договором була зафіксована рішенням суду і саме на суму боргу встановлену судом, зокрема 43949,42 дол. США, Банк розраховував компенсацію у вигляді 3% річних.

В судовому засідання представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.03.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 03-1-Ф.

За умовами цього договору банк надав позичальнику кредит в сумі 42500,00 доларів США на строк з 21.03.2008 року по 20.03.2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,5 % річних.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 у справі № 2-520/10 за позовом АБ «УкргазБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто солідарно заборгованість за Кредитним договором в розмірі 40729,10 доларів США, заборгованість за відсотками - 261,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 822,32 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками - 2398,76 доларів США, пеня за простроченими процентами 1141,33 грн., пеня за простроченим кредитом 454,78 грн., а всього 44211,80 доларів США та 1596,11 грн.

17.09.2014 року Фортечним відділом державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № 44744973 з примусового виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м.Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в розмірі 44211,80 доларів США та 1596.11 грн.

Банк звернув до виконання рішення суду.

25.05.2016 року виконавче провадження № 44744973 закінчено Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому на підставі п 10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого провадження за належністю до іншого відділу ДВС, а саме до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції.

ПАТ АБ «Укргазбанк» 21.04.2021 року, посилаючись на втрату ними зазначеного виконавчого документа звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою про:

видачу дублікату виконавчого листа відносно боржника - ОСОБА_1 на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 року по цивільній справі № 2- 520/10 за позовом АБ «Укргазбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі: заборгованість по кредиту поточна - 40729,10 доларів США, заборгованість за відсотками поточна - 261,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 822,32 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками - 2398,76, пеня за простроченими процентами - 1141,33 гривень, пеня за простроченим кредитом - 454,78 грн., а всього: 44211.80 доларів США та 1596,11 грн;

визнання поважними причини пропуску та поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-520/10 на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 року.

31 січня 2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні зазначеної заяви ПАТ АТ «Укргазбанк» відмовлено.

Суд встановив, що за період з 09.09.2016 року до 31.01.2022 року позивач - ПАТ АБ «Укргазбанк», при виконанні судового рішення мав можливість безперешкодно отримати доступ до програмного забезпечення АСВП, мав всі засоби та можливість в межах встановленого законом строку своєчасно подати заяву про видачу дубліката виконавчого листа, що надавало б підстави стверджувати про добросовісність поведінки кредитора.

На даний час виконавчого провадження щодо виконання рішення суду у справі № 2-520/10 не існує.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами

Відповідно під час вирішення спорів про стягнення процентів річних, суд має визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на тіло кредиту, відсотки, судовий збір, тощо.

Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.

Загальна сума заборгованості відповідача за наданим розрахунком сторони позивача становить - 43949,42 дол. США, однак розмір заборгованості за тілом кредиту за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2010 у справі № 2-520/10 становить 40729,10 дол. США, в зв`язку з чим зазначені банком нарахування не є вірними.

Відповідно до усталеної практики постанов постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 встановлено, що розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц .

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522г16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522c16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до ОСОБА 4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні».

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на заявлену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги.

Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги або без пред`явлення рішення до примусового виконання у відповідний строк, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.11.2022 року у справі № 285/3536/20.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).

Так, ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» просив стягнути з відповідача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми невиконаного грошового зобов`язання за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року.

Однак, позивачем на підтвердження доводів щодо існування, не виконаного, грошового зобов`язання, не надано жодного належного доказу (як-то: доказів відсутності виконавчого провадження або у разі його наявності відсутності перерахованих у його межах коштів).

З врахуванням вищевикладеного суд встановив, що банк, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду, втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду).

Отже, зобов`язання відповідача є задавненим, в зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Як вбачається з встановлених обставин, 3% річних були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» (місцезнаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087; поштова адреса: вул. Б. Хмельницького, 16-22, м. Київ, 01004) в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (вул. Соборна, 17, м. Кропивницький, 25006) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення складено 22.04.2024.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда