ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7138/24 Справа № 201/4657/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023р. надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Ліфлянчик С.І. (діяв на підставі ордеру від 19.04.2023р. а.с. № 29) посилався на те, що ОСОБА_4 є матір,ю ОСОБА_3 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя, а саме 03.04.1998р., мати позивачки отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0156га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку. Оскільки мати позивачки завжди документи тримала в невідомих для родичів місцях, то державний акт на земельну ділянку, а також заповіт від 12.09.1998р. на ім,я доньки (позивачки) остання знайшла випадково за шафою під час прибирання, в березні 2023р. Відразу, а саме 28.03.2023р., позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом після смерті матері до приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А., втім постановою від 03.04.2023р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Так само її рідний брат (відповідач у справі) 28.03.2023р. звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А. і йому також постановою від 03.04.2023р. було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважаючи причини пропуску строку на подачу заяви на прийняття спадщини поважними, посилаючись на ст. 1272 ЦК України, представник позивачки просив визнати поважними причини пропуску позивачкою строку на подачу заяви на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та визначити додатковий строк для подачі заяви на прийняття спадщини за заповітом терміном на 3 місяці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивачка - ОСОБА_3 (а.с. № 75).

Ухвалою суду від 27.06.2023р. провадження по справі було зупинене у зв`язку зі смертю позивачки ОСОБА_3 на шість місяців до встановлення правонаступників (а.с.№93).

16.11.2023р. та повторно 30.01.2024р. на адресу приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А. були направлені запити щодо надання копії матеріалів спадкової справи (а.с. № 97, 104) та 08.02.2024р. матеріали спадкової справи надійшли суду (а.с. № 105, 106-203).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.02.2024р. провадження по цивільній справі було поновлено та здійснено заміну позивачки на її правонаступника сина ОСОБА_1 (а.с.№205).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчік С.І., посилаючись на те, що оскаржуване рішення необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не повно та не всебічно здійснив розгляд справи та не погоджуючись із висновками суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємець не був обізнаний про існування заповіту, це зумовило істотні труднощі для ОСОБА_3 щодо вчинення нею дій по оформленню своїх спадкових прав, а отже, ОСОБА_3 з поважної причини пропустила строк для прийняття спадщини. Акцентують увагу суду, що ОСОБА_3 після знаходження заповіту зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено.

Крім того, представник апелянта зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла та єдиним спадкоємцем після її смерті є рідний син Позивач, а тому посилаючись на ст. 1276 ЦК України вважає, що в порядку спадкової трансмісії право ОСОБА_3 на спадкування після померлої матері, яке нею не було реалізоване,у зв`язку із її смертю, перейшло до спадкоємця ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 та відповідно бабусею ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами двох спадкових справ (а.с. № 40-71, 106-203).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 27).

В свій час, а саме 12.09.1998р. ОСОБА_4 склала на ім`я своєї доньки ОСОБА_5 заповіт (а.с. № 26, 17, 18).

Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Протягом встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, ОСОБА_3 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом та за заповітом ОСОБА_3 звернулася лише 28.03.2023р. (а.с. № 56), через що постановою приватного нотаріуса від 03.04.2023р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск строку на подачу заяви про прийняття спадщини (а.с. № 71).

20.04.2023р. представник позивачки адвокат Ліфлянчик С.І., посилаючись на положення ст. 1272 ЦК України, подав до суду позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

24.04.2023р. відкрито провадження по цивільній справі (а.с. № 33).

25.04.2023р. позивачка ОСОБА_3 помирає (а.с. № 75).

За заявою сина померлої позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом та за заповітом 15.05.2023р. відкрита спадкова справа (а.с. № 106-203). У спадковій справі наявний заповіт від 09.02.2023р. (а.с. № 111).

15.02.2024р. ОСОБА_1 судом залучено у справу в якості правонаступника померлої позивачки ОСОБА_3 (а.с. № 205).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем померлої бабусі ОСОБА_4 , а мати позивача - ОСОБА_3 не прийняла спадщину у встановлений шестимісячний строк після ОСОБА_4 , тому підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає, незалежно від причин пропуску такого строку.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

При цьому, спадкова трансмісія виникає у межах шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Тобто смерть спадкоємця, який би мав право на спадщину, має наступити в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину і помер після спливу строку, встановленого для її прийняття, спадкова трансмісія не застосовується. У такому випадку вважається, що спадкоємець відмовився від прийняття спадщини шляхом юридичної бездіяльності.

В даному випадку спадкова трансмісія не може бути застосована до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, оскільки мати позивача - ОСОБА_3 , як спадкоємець ОСОБА_4 , не прийняла спадщину і померла після спливу строку для її прийняття, а ОСОБА_1 не є спадкоємцем після своєї бабусі ОСОБА_4 .

Отже, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт не довів обставин, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: