Дата документу 26.09.2024
Справа № 334/7187/17
Провадження № 2-др/334/40/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря судового засідання Зайцевої С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя заяву адвоката Іванісова В.С. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації.

14.08.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення, яким позов задоволено частково.

16.09.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Іванісов В.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.

26.09.2024 року від представника позивача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення, просить відмовити в задоволенні заяви.

25.09.2024 року від представника заявника надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність заявника та представника, заяву підтримують.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття осіб у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

14.08.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, винесено рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь КП «Водоканал» заборгованість по оплаті за воду та послуги каналізації, в розмірі 5 928,45 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 45 коп.) Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь КП «Водоканал» судовий збір в розмірі 527,60 грн., по 263,80 грн., з кожного. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 14.09.2024 року.

Згідно матеріалів справи, - представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, в якості доказів, представником відповідача було долучено: копію договору про надання правової допомоги б/н від 29.04.2024 року, що укладений між Адвокатом Іванісовим В.С. та ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, заявником разом з поданою заявою про винесення додаткового рішення було подано копію Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 29.04.2024 року, копію довідки про отримання грошових коштів від 25.06.2024 року, копію договору про надання правової допомоги б/н від 29.04.2024 року, що укладений між Адвокатом Іванісовим В.С. та ОСОБА_1 , копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 25.06.2024 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено види судових витрат.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 364 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи.

Даний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, який згідно положення ч.4ст.263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні відповідних вимог законодавства.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Станом на час ухвалення Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішення від 14.08.2024 року по справі №334/7187/17, у матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, судом під час ухвалення рішення, відмовлено в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з ненаданням розрахунку із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу

Відповідно, подача доказів на підтвердження судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду можливо лише за умови, якщо сторона зробила про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Іванісов В.С., був повідомлений про розгляд справи, але не подав доказів здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не подав відповідної заяви про подачу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспіввісним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Тому, правові підстави для стягнення на користь відповідача судових витрат на надання правової (правничої) допомоги - відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на надання правової (правничої) допомоги.

Керуючись ст.ст.141,270,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви адвоката Іванісова В.С. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15-ти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: Добрєв М. В.