Справа № 165/4345/24
Провадження № 2/165/737/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Василюк А.В. оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання неукладеним та недійсним договору розподілу природного газу

встановив:

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання неукладеним та недійсним договору розподілу природного газу.

У відповідності до ст.186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви, зокрема її прохальної частини вбачається, що спір виник з приводу незгоди позивачем з типовим договором розподілу природного газу, затвердженого НРЕКП у формі постанови від 30 червня 2015 року №298, який, на думку позивача не відповідає вимогам цивільного та житлово-комунального законодавства. Зазначає, що при встановлені таких обставин судом договір між нею та відповідачем не може вважатися підписаним та укладеним.

Також позивач в позові просить звільнити її від обов`язку здійснювати платежі до укладення законного та обґрунтованого, на її думку, договору з відповідачем та заборонити оператору ГРС відключення її житла від користування природним газом в осінньо-зимовий період (похідні вимоги), однак сам факт відключення посиланнями на жодні докази позивач не підтверджує, тобто зазначені дії матимуть місце лише в майбутньому.

З огляду на вищенаведене, позивач некоректно формулює більшу частину позовних вимог до відповідача, посилаючись на обставини, які можуть виникнути в майбутньому, що є неприпустимим.

Такі обставини кореспондуються в постановах Верховного Суду.

Відтак, з матеріалів позову вбачається, що спір зазначений позивачем пов`язаний саме із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин (оспорювання типового договору розподілу природного газу), інша частина позовних вимог є похідними, а саме порушеннями з боку органів державної влади, оскільки НКЕКП, як контролюючий орган який здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, своїм рішенням у формі постанови, затвердив типовий договір, який, на думку позивача, не відповідає основному критерію, законності та є таким, що порушує її права, як споживача послуг.

У ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» зазначено, що регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Хочу зазначити, що відповідно до ст.10 вищевказаного закону чітко визначає, що тарифи на комунальні послуги формуються суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а відтак є незрозумілими позовні вимоги позивача в частині визнання відсутнім у відповідача ОГРС повноваження встановлювати тариф на розподіл природного газу для населення за відсутності відповідного закону, яким надано такі повноваження НКРЕКП та ОГРС.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи характер правовідносин, що склались, а також відсутність коректних позовних вимог до відповідача, наявність спору щодо законності та обґрунтованості прийнятого рішення НКРЕКП, приходжу до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути вирішений адміністративним судом.

У зв`язку з вищенаведеним, за наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання неукладеним та недійсним договору розподілу природного газу, у відкритті провадження відмовити.

Керуючись ст.19, ст.185, ст.186 ЦПК України

постановив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання неукладеним та недійсним договору розподілу природного газу, відмовити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 її право звернутись з адміністративним позовом про визнання Типового договору розполіду природного газу, затвердженого рішення НКРЕКП у формі постанови від 30 вересня 2015 року №2498 в порядку КАС України до адміністративного суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя підпис А.В. Василюк