КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9145/24
Провадження № 2/947/2766/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М., Скоропуд С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 650,00 доларів США; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 650,00 доларів США. А також витрати по сплаті судового збору.

Позивачі посилаються на те, що ними у 2021 році було передано під розписку відповідачці у борг грошову суму у розмірі 650,00 доларів США та 650,00 доларів США, що складає 1300,00 доларів США сукупно, вказані грошові кошти були надані останній для термінових питань її доньки, яка проходила навчання за кордоном і відповідачкою ОСОБА_4 було складено дві розписки, які були складені в один день, строком на три місяці.

Після спливу строку, відповідачка просила почекати півроку, а потім, коли почалася війна, остання повідомила, що коштів не має і не може їх повернути.

Таким чином, оскільки у зазначені у розписках строки відповідачка не повернула грошові кошти, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були змушені звернутися з вказаним позовом до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.04.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

25.04.2024 року від відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив, відповідно до якого вона просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з неї грошових коштів на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в сумі 565,00 доларів США, а в іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки дійсно вона 22.07.2021 року взяла в борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 500,00 доларів США під 10% місячних, строком на три місяці, при цьому, на вимогу ОСОБА_1 , відсотки були враховані одразу і розписка була написана нею на суму 650,00 доларів США, а фактично вона отримала 500,00 доларів США. Через великі труднощі вчасно всю суму боргу вона віддати не мала можливості, тому перераховувала її частками на банківські картки ОСОБА_1 , яка весь час стверджувала, що гроші для неї вона взяла у ОСОБА_3 та остання вимагає негайного їх повернення. Відповідачка вказує, що 22.07.2021 року нею було переписано розписку зі ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , при цьому, оскільки першу розписку від 22.07.2021 року на ім`я ОСОБА_1 , остання при собі не мала, вона обіцяла її розірвати при поверненні додому, на що вона повірила ОСОБА_1 . Отже, не зважаючи на те, що нею за вказаних вище обставин видавалося дві боргові розписки, 22.07.2021 року в борг вона брала кошти один раз у ОСОБА_1 , а друга розписка, де наймодавцем зазначена ОСОБА_3 , була видана 07.10.2022 року взамін раніше виданої, таким чином відповідачка визнає тільки один борг перед ОСОБА_5 на суму 650,00 доларів США. Крім того, зазначає, що щомісячно частками віддавалися кошти на погашення боргу перед ОСОБА_5 , проте більша їх частина віддавалася останній в руки та будь-яких письмових доказів з цього приводу їй не видавалося. Так, 25.11.2021 року нею було перераховано на карту НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 880,00 грн., що складає 32,39 доларів США, 05.01.2024 року на карту НОМЕР_2 перераховано суму 2000,00 грн., що складає 52,58 доларів США, разом 85,00 доларів США, таким чином залишок боргу складає 565,00 доларів США, саме проти погашення вказаної суми боргу вона не заперечує.

17.05.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона зазначила, що викладені у відзиві обставини стосовно повернення грошей не відповідають дійсності і не підтверджені письмовими доказами. Вказує, що дійсно відповідачка переписала розписку стосовно боргу, але попередня розписка була датована 20.09.2020 року і вона є у оригіналі, але не була пред`явлена до суду для стягнення коштів. При цьому. між відповідачкою та нею були дружні відносини, відповідачка як маклер допомагала здавати в оренду квартиру її доньки по АДРЕСА_1 та отримувала фінансову винагороду, частину з якої за маклерські послуги вона по домовленості перераховувала їй на карту. Кошти зараховані за маклерські послуги у гривні ніяким чином не зазначені у призначенні платежу і не можуть бути враховані як повернення боргу, який повертається у доларах США.

01.07.2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Антонової Людмили Григорівни надійшло клопотання про призначення технічної експертизи з метою встановлення фактичного періоду складення документів, оскільки позивачем до позовної заяви додані дві розписки датовані 22.07.2021 року, одна з яких видана на саму ОСОБА_1 , а друга про отримання в борг відповідачкою у ОСОБА_3 , яка була складена через кілька місяців пізніше та кошти під неї не позичалися і не передавалися.

18.09.2024 року від позивачки ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вона підтвердила, що розписка дійсно була переписана відповідачкою на її прохання у 2021 році, оскільки нею передавалися кошти у вересні 2020 року через ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_4 , якою в строк не були повернуті грошові кошти.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Антонової Людмили Григорівни про призначення технічної експертизи, яке подано по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів було залишено без задоволення.

08.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Антонової Людмили Григорівни надійшли заперечення, відповідно якого вона просила задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 565,00 доларів США на користь ОСОБА_1 , в іншій частині позовних вимог просила відмовити.

В судовому засіданні 08.10.2024 року позивачка ОСОБА_1 , яка є представником позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Антонова Людмила Григорівна позовні вимоги визнала частково, просила задовольнити їх частково в розмірі 565,00 доларів США на користь ОСОБА_1 , в іншій частині позовних вимог просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно розписки ОСОБА_4 , 22.07.2021 року отримала від ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 650,00 доларів США, строком на три місяці.

Відповідно розписки ОСОБА_4 , 22.07.2021 року отримала від ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 650,00 доларів США, строком на три місяці.

Позивачі зазначили, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу у розмірі та у встановлений договором строк не виконала.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц .

Судом встановлено, що грошові кошти зазначені в розписках від 22.07.2021 року, є боргом, який підлягає поверненню в зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язання щодо укладення з позивачами договору позики, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві, та зазначені нею обставини щодо повернення частини боргу ОСОБА_1 на банківські карткові рахунки, оскільки із досліджених квитанцій №249125346 від 05.01.2024 року та №115864766 від 25.11.2021 року про перерахування грошових коштів в сумі 2000,00 грн. та 880,00 грн. на номера карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , не вбачається та не можливо встановити призначення цих перерахувань/платежів.

Таким чином, будь-якими доказами не підтверджено обставин зазначених в відзиві.

У даному випадку судом вважається доведеним позивачами належними та допустимими доказами факт укладення між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договорів позики, підтвердженням чого є розписки відповідача від 22.07.2021 року згідно яких остання отримала у борг по 650,00 доларів США від кожної з позивачок, та своїх зобов`язань по поверненню грошей не виконала, тому зобов`язання, у відповідності до вимог законодавства повинно бути виконано боржником відповідачкою по справі на користь позивачів , у межах сум зазначених в розписках.

Крім того, як вбачається з вказаних вище розписок ОСОБА_4 взяла у борг грошові кошти в іноземній валюті, а саме по 650,00 доларів США.

Суд враховує усталену практику Верховного Суду, який у своїх постановах неодноразово зазначав, що при укладенні договору позики сторони мають право визначити валюту зобов`язання, і сама та валюта яка отримана позичальником і повинна бути повернута позикодавцю у рахунок виконання зобов`язань.

Такий правовий висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01,2019 року по справі № 373/2054/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/І4-Д та постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі Ш27/26К30/16-Ц.

Верховний Суд визначив, що Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони, можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, або законом чи іншим нормативно-правовим актом..

Заборони на виконання грошового зобов`язання у вигляді іноземної валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи встановлені судом обставини та проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 650,00 доларів США та на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 650,00 доларів США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а також на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) кошти у розмірі 650,00 доларів США та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) кошти у розмірі 650,00 доларів США та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 15.10.2024 року.

Суддя В. С. Петренко