Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 758/2750/23

провадження № 61-6163св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерного товариства «Сенс банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

Історія справи

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до акціонерного товариства «Сенс банк» про застосування наслідків нікчемності правочинів.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року:

позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Сенс банк» про застосування наслідків нікчемних правочині - залишено без руху;

надано позивачу строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали;

роз`яснено, що у разі не усунення недоліків в зазначений строк, заява буде повернута позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

позивачкою заявлено 12 немайнових вимог. При подачі позовної заяви до суду позивачем судовий збір сплачено не було;

оскільки судовий збір за одну немайнову вимогу становить 1073,60 грн, позивачем заявлено одночасно 12 немайнових вимог, судовий збір сплачується за кожну немайнову вимогу, таким чином, судовий збір повинен становити 12 883,20 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про звільнення від сплати судового збору. У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що сума судового збору за подання позовної заяви перевищує 5 відсотків її річного доходу у зв`язку з чим, вона не має матеріальної змоги оплатити судовий збір. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви;

відповідно до частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Доказів того, що ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі суду не надано. Ураховуючи те, що заявником не надано доказів того, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору повернуто.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, 03 квітня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу;

статтею 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Частиною другою статті 353 ЦПК України визначено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду;

пунктом 13 частини 1 статті 353 ЦПК України передбачено можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат;

частиною 1 статті 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. При цьому, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, питання щодо розміру судового збору не вирішувалося. Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року підлягає поверненню.

Аргументи учасників справи

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, у якій просила:

оскаржуване судове рішення скасувати;

справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційний суд постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року дійшов хибного висновку про оскарження ухвали про відмову в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору у справі, оскільки в дійсності оскаржувалась ухвала про залишення позову без руху в частині визначення розміру судових витрат. Так, 13 березня 2023 року позивачка звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до АТ «Сенс Банк» про застосування наслідків нікчемних правочинів. Одночасно з позовом подано клопотання про звільнення від сплати судового збору. 29 березня 2023 року на електронну пошту позивачки від Подільського районного суду міста Києва надійшла оскаржувана ухвала від 28 березня 2023 року про залишення позову без руху. Відповідно до зазначеної ухвали суду, позивачці місцевим судом визначено судовий збір у розмірі 12 883,20 грн та встановлено 10-ти денний строк на усунення недоліків позову. При цьому, суд не звернув увагу на подане клопотання про звільнення від сплати судового збору та долучені до нього докази, які підтверджують скрутний майновий стан позивачки. В оскаржуваній ухвалі місцевого суду про залишення позову без руху відсутні будь-які мотиви відхилення доводів клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору. При цьому, судом в описовій частині ухвали суду не зазначається про подане клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору, яке мало б досліджуватись при вирішенні питання залишення позову без руху з підстав несплати мною судового збору за його подання. Ухвала Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року надійшла на мою електронну адресу 29 березня 2023 року о 16 год. 45 хв. 30 березня 2023 року позивачка з`явилась до суду з метою з`ясування можливості повторного подання клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке не було враховане судом при залишені позову без руху, однак помічник судді повідомила, про необхідність виконання зазначеної ухвали суду про залишення позову без руху, оскільки у задоволенні мого клопотання про звільнення від сплати судового збору також відмовлено. 30 березня 2023 р. о 11 год. 45 хв. на електронну адресу позивачки надійшла і ухвала про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, яку позивачка не оскаржувала.

03 квітня 2023 року позивачка звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою саме на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року про залишення без руху позовної заяви, оскільки позивачка не погоджувалась з зазначеною ухвалою суду про визначення судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 883,20 грн. Викладене підтверджується і прохальною частиною апеляційної скарги, у якій позивачка просила суд скасувати саме ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року про залишення без руху моєї позовної заяви. В першому реченні описової частини апеляційної скарги, також однозначно зазначено про оскаржувану ухвалу - ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року про залишення без руху позовної заяви;

апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу не звернув уваги, що апеляційну скаргу подано саме на ухвалу про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судових витрат, яка відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України підлягає оскарженні окремо від рішення суду, а відповідно зробив неправильний висновок про повернення апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору;

відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 02 листопада 2022 року справі № 760/9685/22 щодо застосування до спірних правовідносин пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України у подібних правовідносинах. Визначення розміру судових витрат охоплює собою, в тому числі, й визначення розміру судового збору, якій підлягає сплаті позивачем в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Тому ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху в якій визначено розмір судового збору щодо вирішення питання про повернення судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку. У постанові Верховного Суду в складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 638/17815/17-ц зазначено, що: пунктом 13 частини першої статті 353 чинного ЦПК України також передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо визначення судових витрат.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04 жовтня 2024 року в зв`язку із відставкою судді ОСОБА_2 справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року призначено справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 травня 2023 року вказано, що згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права: статті 133, 353, 357 ЦПК України; неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 638/17815/17-ц, від 02 листопада 2022 року у справі № 760/9685/22.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд частково приймає аргументи касаційної скарги з таких мотивів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (див. DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20; постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11).

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 354 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що:

положення пункту 4 частини п`ятої статті 354 ЦПК України можуть бути застосовані до ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції;

для застосування пункту 4 частини п`ятої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга має бути подана саме на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції.

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції 28 березня 2023 року постановив дві ухвали: (1) про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху (див.: а. с. 114); (2) про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (див.: а. с. 111);

позивачка оскаржила до апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції від 28 березня 2023 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху(див.: а. с. 163);

апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (див.: а. с. 167);

апеляційний суд не врахував, що позивачка не оскаржувала в апеляційному порядку ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та, відповідно, такої апеляційної скарги не подавала.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про повернення апеляційної скарги. Тому оскаржену ухвалу апеляційного суду належить скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду належить скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко