Провадження № 2-о/369/436/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 у липні 2014 року з окупованої території міста Донецьк Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російської Федерацією міста Донецьк Донецької області України.

Вказана заява обґрунтована тим, що мета встановлення вище зазначеного факту потрібна йому для визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт (п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України) положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Докази, що підтверджують факт (п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України): свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ; картка платника податків від 30.10.2008; атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_4 ; диплом бакалавра серії НОМЕР_5 ; диплом спеціаліста серії НОМЕР_6 ; трудова книжка серії НОМЕР_7 ; довідка від 11.12.2014 № 17/12401; довідка від 21.03.2018 № ; довідка від 10.12.2020 № 1460-; довідка від 23.03.2024 № 3244-; довідка від 23.03.2024 № 3244- від 27.03.2024.

Крім того, заявник вказує, що він - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Куйбишевському районі міста Донецька Україна що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 .

23 жовтня 2008 року Куйбишевським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області заявнику видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

У вищевказаному паспорті (арк. 11) значиться зареєстрована адреса проживання Заявника АДРЕСА_1

24 червня 2009 року заявник закінчив навчання в Донецькому ліцеї № 52 «Меркурій» Донецької міської ради Донецької області про що отримав атестат про повну загальну середню освіту НК37179157

У 2013 році ОСОБА_1 закінчив Донецький юридичний інститут МВС України і отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правознавство» та здобув кваліфікацію бакалавра юриста що підтверджується дипломом бакалавра від 21.06.2013 № МВ № 12018671.

19 грудня 2013 року заявника призначено на посаду секретаря Куйбишевського районного суду міста Донецька, як такого, що успішно пройшов за конкурсом та спеціальну перевірку відповідно до наказу № 61-к.

19 лютого 2014 року наказом № 6-к заявнику присвоєно 13 ранг 6 категорії посад державного службовця.

У 2014 році ОСОБА_1 закінчив Донецький національний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста з правознавства.

Отже, заявник народився, навчався та працював в місті Донецьку що підтверджується свідоцтвом про народження, паспортом, дипломами та трудовою книжкою.

З 07.04.2014 вся територія Донецького району Донецької області (код НОМЕР_9 ) є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, частини Донецької та Луганської областей в 2014 році є загально відомими, а тому не підлягають доказуванню.

Озброєна агресія Російської Федерації та окупація Донецької області, призвели до неможливості подальшого проживання в м. Донецьк Донецької області оскільки самопроголошена влада почала переслідувати людей та примушувати їх співпрацювати з терористами з метою повної окупації міста.

Заявник вказує, що переселення з території Донецької області сталося задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободі, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, висловлення власної думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії Російської Федерації.

В липні 2014 року заявник вимушено виїхав з місто Донецьк переїхавши в село Білосарайська Коса Мангушської селищної громади Маріупольського району Донецької області, потім в село Стрілкове Генічеської міської громади Генічеського району Херсонської області.

З вересня 2014 року заявник проживав в місті Бориспіль Бориспільського району Київської області.

11 грудня 2014 року Бориспільським РВ УДМС України в Київській області за № 17/12401 складена довідка про те, що заявник з 11.12.2014 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

22 грудня 2014 року Бориспільським міськрайонним центром зайнятості розпочата виплата допомоги по безробіттю.

З довідки № від 21.03.2018, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: АДРЕСА_3 , 14 вересня 2014 року.

З довідки № 1460- від 10.12.2020, виданої Вугледарським міським управлінням соціального захисту населення, слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: АДРЕСА_4 .

З 24.02.2022 місто Вугледар Вугледарської міської територіальної громади (код UA0075856) Волноваського району Донецької області є територією активних бойових дій.

З довідки № 3244- від 23.03.2024, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: АДРЕСА_5 .

З довідки № 3244- від 23.03.2024, виданої Вишневим відділом управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації Київської області, слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: АДРЕСА_6 .

19 червня 2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито окреме провадження у справі. Призначено судове засідання та викликано учасників процесу.

Заявники в судове засідання не з`явився. Від заявника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Куйбишевському районі міста Донецька Україна що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 .

23 жовтня 2008 року Куйбишевським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області заявнику видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

У вищевказаному паспорті (арк. 11) значиться зареєстрована адреса проживання Заявника АДРЕСА_1

24 червня 2009 року заявник закінчив навчання в Донецькому ліцеї № 52 «Меркурій» Донецької міської ради Донецької області про що отримав атестат про повну загальну середню освіту НК37179157

У 2013 році ОСОБА_1 закінчив Донецький юридичний інститут МВС України і отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правознавство» та здобув кваліфікацію бакалавра юриста що підтверджується дипломом бакалавра від 21.06.2013 № МВ № 12018671.

19 грудня 2013 року заявника призначено на посаду секретаря Куйбишевського районного суду міста Донецька, як такого, що успішно пройшов за конкурсом та спеціальну перевірку відповідно до наказу № 61-к.

19 лютого 2014 року наказом № 6-к заявнику присвоєно 13 ранг 6 категорії посад державного службовця.

У 2014 році ОСОБА_1 закінчив Донецький національний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста з правознавства.

Отже, заявник народився, навчався та працював в місті Донецьку що підтверджується свідоцтвом про народження, паспортом, дипломами та трудовою книжкою.

З 07.04.2014 вся територія Донецького району Донецької області (код НОМЕР_9 ) є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вказаних положень Закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб, у тому числі, може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Як вбачається із заяви, заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причиною його внутрішнього переміщення, з постійного місця проживання обумовлене саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Донецької області.

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту залежить реалізація суб`єктивного права особи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року, із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення так званих "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Відповідно до ч. ч. 5, 9, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Отже, вказаний Закон передбачає, які права можуть виникнути в особи, щодо якої встановлено юридичний факт, про встановлення якого просить заявник.

Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Звіт, підготовлений Міжнародним Партнерством за Права Людини разом з Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською спілкою з прав людини, Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи 1988 від 09.04.2014 року, від 25.06.2015 року, 12.10.2016 року, Резолюція Європейського Парламенту про ситуацію в Україні 2965 від 15.01.2015 року, Резолюція Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 року містять посилання на збройну агресію Російської Федерації проти України на тимчасово окупованих територіях у Автономній Республіці Крим, Донецькій та Луганській областях.

Окрім цього, слід врахувати, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та початку повномасштабного збройного наступу на територію України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Президентом України 24 лютого 2022 року видано Указ про введення в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в послідуючому продовжений і триває на даний час.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що російська федерація є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою.

Метою встановлення факту вимушеного переселення задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на тимчасово окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявника як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення заявника з м. Донецька, Донецької області, суд приймає до уваги, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р. місто Донецьк Донецької області внесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 листопада 2014 року, у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2015 р. № 128-р, місто Донецьк Донецької області було внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а в редакції розпорядження, яка діє на даний час місто Донецьк Донецької області внесено до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення та від цього залежать його права, тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 у липні 2014 року з окупованої території міста Донецьк Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російської Федерацією міста Донецьк Донецької області України.

Відомості про учасників справи:

Заявник - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7

Заінтересована особа 1 - Міністерство соціальної політики України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 8/10, .

Заінтересована особа 2 - Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Повний текст судового рішення складений 21 жовтня 2024 року.

Суддя А.В. Янченко