Справа №718/2437/24
Провадження №2/718/608/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03.10.2024 року м. Кіцмань Чернівецька область
Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком,-
Адвокат Андроник Б.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, яка мотивована тим, що укладений 31.08.2008 шлюб із ОСОБА_2 є невдалим, поведінка відповідача її ставлення до сім?ї та різні погляди на сімейні обов`язки привели до розпаду їхньої сім`ї. Також вказує, що у сторін народилося троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від виховання яких ОСОБА_2 самоусунулася, не допомагає утримувати та виховувати їх, не цікавиться фізичним та духовних розвитком, давно не підтримує будь-яких відносин з ними. На підставі наведеного просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей з батьком.
Представник позивача адвокат Андроник Б.В. в судове засідання не з`явився. На адресу суду скеровано заяву, у якій сторона позивача підтримала позовні вимоги та просить розглянути справу за їхньої відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце слухання справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи оголошення про виклик в судове засідання, які розміщені на офіційному сайті веб порталі Судова влада. Відзиву на позов не подано.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб 31.08.2008 у виконавчому комітеті Неполоківецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2024.
У шлюбі у сторін є троє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 21.02.2024, серії НОМЕР_3 від 21.02.2024, серії НОМЕР_4 від 14.08.2017.
Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов проживання та встановлення факту здійснення догляду № 6 від 05.06.2024 ОСОБА_1 разом із дітьми проживають по АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_2 у вказаному господарстві не зареєстрована, разом з ними не проживає. Крім того, відповідачка з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги не надає, ОСОБА_1 сам виховує трьох дітей.
Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Позивач скористався наданим правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу.
Згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не подавала, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити їй існуюче прізвище « ОСОБА_6 ».
Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 1ст. 16 Цивільного кодексу України).
Частиною 1статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 та 4ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України).
Частиною 1статті 9 Сімейного кодексу України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Так, як слідує з матеріалів справи, між сторонами взагалі відсутній спір про місце проживання дітей з їхнім батьком.
Відповідно д ост. 160 Сімейного кодексу України,місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Крім того, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Крім того, ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України, визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України,орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У цій справі позивачем не було залучено орган опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, участь якого є обов`язковою, а також не надано письмовий висновок щодо розв`язання спору стосовно місця проживання неповнолітніх дітей.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні у першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді.
Отже, враховуючи описане, беручи до уваги відсутність між сторонами спору про місце проживання дітей, неподання жодного доказу на обґрунтування позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, не залучення позивачем у справу органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, участь якого є обов`язковою при розгляді спорів щодо місця проживання дитини, а також відсутність відповідного письмового висновку такого органу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81-82, 211, 247, 263-265, 268, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком задовольнити частково.
Розірвати шлюб, який зареєстрований 31.08.2008 у виконавчому комітеті Неполоківецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 15, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення не проголошувалося відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кіцманського

районного суду Василь Скорейко