ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1078/24

Головуючий у першій інстанції Фетісова Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/891/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення суми страхового відшкодування.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі ПрАТ «СК «Провідна»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП у розмірі 260 000 грн.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 11 жовтня 2020 року близько 09:10 годин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Mercedes-benz Sprinter 312D", p.н. НОМЕР_1 , який належав ФОП ОСОБА_2 , рухаючись по а/д Т2524 Прилуки - Ічня та здійснюючи виїзд з другорядної дороги на перехресті з а/д Н07 Київ-Суми не надав перевагу в русі автомобілю «Renault Duster», р.н. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та в якому позивач був пасажиром, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За наведеним фактом до ЄРДР внесено відомості за №0000973 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому 27 серпня 2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 742/4684/23 закрито кримінальне провадження та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки "Mercedes-benz Sprinter 312D", р.н. НОМЕР_3 , було застраховано в ПрАТ «СК «Провідна». У виплаті страхового відшкодування відповідач ОСОБА_1 відмовив, пославшись на пропуск трирічного строку на звернення. На думку позивача, така відмова є неправомірною, оскільки перебіг позовної давності розпочався з 27 серпня 2023 року, тобто з дня повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Після цього позивач у межах строків звернувся за відшкодуванням шкоди до страховика винної особи. Посилався на те, до заявлених ним вимог строки позовної давності не застосовуються.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП в розмірі 260 000 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь держави судовий збір в розмірі 2 600 грн.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року заяву про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, в іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна», посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності висновку суду про наявність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_1 не звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування протягом трьох років з моменту скоєння ДТП, що відповідно до ст. 37.1.3., 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Вважає, що посилання позивача на звернення в межах строку позовної давності не має правового значення для вирішення спору, оскільки впливає виключно на можливість реалізації ОСОБА_1 права звернення до суду, а не права на отримання страхового відшкодування.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, ототожнив строк позовної давності та строк звернення страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, який є присічним і поновленню не підлягає.

У наданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Денисенко С.В., не погодившись із доводами апеляційної скарги, просить скаргу ПрАТ «СК «Провідна» залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката, розмір яких на час подання відзиву складає 3 000 грн.

Доводи відзиву зводяться до того, що подання потерпілим заяви страховику поза межами трирічного строку після ДТП не може бути достатньою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. За фактом ДТП проводилось досудове слідство в рамках кримінального провадження і лише у липні 2023 року встановлено особу, винну у ДТП, після чого позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» у встановлений строк не надали.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі. Ухвалою від 11 липня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами без повідомлення учасників справи.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX (далі Закон № 3831-IX).

Відповідно до п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Закону України № 3831-IX) передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу у цій справі подано та розгляд справи розпочато до набрання чинності Закону № 3831-IX, тому продовжено її розгляд в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами без повідомлення учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та необхідності покладення на страховика ПрАТ «СК «Провідна» відповідальності по виплаті страхового відшкодування.

Стягнувши з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, у розмірі 260 000 грн, суд першої інстанції урахував, що хоча загальний розмір шкоди, заподіяний здоров`ю ОСОБА_1 , становить 576 576,59 грн, проте страховим полісом АО/4036443 страхову суму на одного потерпілого визначено у розмірі 260 000 грн із нульовою франшизою, отже відшкодування страховика обмежується цим розміром.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 11 жовтня 2020 року близько 09 год. 10 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» SPRINTER 312 D, д.н.з. НОМЕР_3 , рухався проїзною частиною автодороги Т2524 Прилуки-Ічня в напрямку м. Ічня Прилуцького району, здійснюючи виїзд з другорядної дороги, яка веде з м. Прилуки на проїзну частину головної автодороги Н07 Київ-Суми-Юнаківка, яка пролягає в межах Прилуцького району, зіткнувся з автомобілем марки «RENAULT DUSTER», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався проїжджою частиною головної автодороги Н07 у напрямку м. Суми. У результаті ДТП пасажир автомобіля марки «RENAULT DUSTER», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Відомості за вказаним фактом 11 жовтня 2020 року внесено до ЄРДР за №0000973 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

27 серпня 2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 14-16).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року у справі №742/4684/23 (провадження 1-кп/742/458/23) ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України (а.с.17-19).

У вказаній ухвалі встановлено, що у дорожній обстановці водій ОСОБА_3 порушив вимоги: п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п. 16.11 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) ПДР, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), що є причиною і умовою виникнення та настання даної ДТП та знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у результаті ДТП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» SPRINTER, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПрАТ «CK «Провідна», за яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн із нульовою франшизою (а.с. 13).

06 січня 2024 року (зареєстровано страховиком 08 січня 2024 року) ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просив відшкодувати йому шкоду, пов`язану із його лікуванням, тимчасовою та стійкою втратою працездатності, а також моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (а.с. 105).

Листом від 08 січня 2024 року ПрАТ «СК «Провідна» відмовила у виплаті коштів, пославшись на положення ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та указавши, що заява про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 подана 08 січня 2024 року, тобто більш, ніж через три роки від дати скоєння ДТП, у ПрАТ «СК «Провідна» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку зі шкодою, що заподіяна при експлуатації забезпеченого ТЗ (а.с. 103).

Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 , вважаючи відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, просив стягнути з відповідача на його користь 260 000 грн страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» SPRINTER, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПрАТ «CK «Провідна».

06 січня 2024 року (зареєстровано страховиком 08 січня 2024 року) ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав відмову у зв`язку з пропуском трирічного строку на звернення.

Колегія суддів відхиляє доводи ПрАТ «СК «Провідна» про відсутність підстав для виплати 260 000 грн страхового відшкодування через пропуск ОСОБА_1 трирічного строку на звернення з моменту скоєння ДТП, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зроблено висновок про те, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

При добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Хоча вищенаведені правові висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у спорі щодо відшкодування майнової шкоди, а у справі, яка переглядається, спірні правовідносини стосуються відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, зазначені висновки є релевантними щодо обставин цієї справи, оскільки стосуються питання застосування підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, яким передбачено одну й ту саму підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) - неподання заяви про страхове відшкодування, але в різні строки впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Під час вирішення спорів суди мають враховувати саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

11 жовтня 2020 року сталась ДТП, в результаті якої ОСОБА_1 заподіяно шкоду здоров`ю, а із заявою до ПрАТ «СК «Провідна» він звернувся 06 січня 2024 року, яку зареєстровано страховиком 08 січня 2024 року. Отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском трирічного строку на звернення, позивач у лютому 2024 року звернувся з цим позовом. ОСОБА_1 посилався на те, що не міг подати заяву страховику раніше, оскільки не була встановлена винувата у скоєному ДТП особа з огляду на те, що вона відбулась за участю кількох водіїв. Позивач посилався на те, що до заявленої ним вимоги строки позовної давності не застосовуються.

Установивши, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування після того, як стало відомо про особу, яка підозрюється у вчиненні ДТП у справі, в якій розслідувалась ДТП, і відсутні обставини, що вказують на неможливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, тобто поведінка потерпілої особи є добросовісною і ним здійснено розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, апеляційний суд, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, погоджується з тим, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Суд першої інстанції вірно визначив, що про особу, яка порушила його право, ОСОБА_1 дізнався 27 серпня 2023 року у день повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у справі, в якій розслідувалась ДТП. Після цього позивач у межах строків позовної давності звернувся за відшкодуванням шкоди до страховика винної особи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова у страховій виплаті з боку відповідача є неправомірною, а заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вирішуючи питання про розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції вірно врахував, що загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, складає 576 576,59 грн, з яких: 38 986,07 грн витрат на придбання лікарських засобів, 69 932,88 грн шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, 440 201,61 грн шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, 27 456,03 грн моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховим полісом № АО/4036443 передбачено страхову суму за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, на одного потерпілого у розмірі 260 000 грн із нульовою франшизою.

Зважаючи на те, що відшкодування страховика обмежується страховою сумою, зазначеною у страховому полісі, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП, у сумі 260 000 грн.

Ураховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Вирішуючи заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Денисенка С.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Денисенко С.В. на підставі договору № 21/12/23 про надання правничої допомоги від 21 грудня 2023 року (а.с. 85), ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 21 червня 2024 року серії СВ № 1025225, виданого Адвокатським бюро «Сергія Денисенка» (а.с. 186 зворот).

21 грудня 2023 року між Адвокатським бюро «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. (далі бюро) та ОСОБА_1 (далі клієнт) укладено договір № 21/12/23 про надання правничої допомоги, за умовами якого бюро надає правову допомогу клієнтові з приводу консультування, роз`яснення правових питань, складання документів правового характеру, представництва та захисту його інтересів в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок та за необхідності надає інші види правничої допомоги.

Пунктом 4.1 указаного договору передбачено, що у разі визначення гонорару у фіксованому розмірі або в іншому, ніж погодинний розрахунок порядку, він визначається у протоколі (ах) погодження вартості послуг, який (і) є невід`ємним додатком (ами) до даного договору.

20 червня 2024 року між Адвокатським бюро «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. та ОСОБА_1 складено протокол погодження вартості послуг на стадії апеляційного перегляду справи (додаток № 2 до договору № 21/12/23 від 21 грудня 2023 року), за яким вартість складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 742/1078/24 становить 3 000 грн (фіксована сума) (а.с. 187).

Актом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 21/12/23 від 21 грудня 2023 року, визначено, що бюро надало, а клієнт прийняв його послуги з правничої допомоги, що визначені у пункті 1 «Протоколу погодження вартості послуг на стадії апеляційного перегляду справи» (додаток № 2 до договору), а саме: підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 742/1078/24 (включаючи консультування, час, витрачений на ознайомлення з апеляційною скаргою, додаткове вивчення судової практики та пошук правових позицій Верховного Суду у релевантних справах). Загальна вартість наданих станом на день складання даного акту послуг становлять визначену умовами договору фіксовану суму 3 000 грн, які клієнт зобов`язується сплатити на рахунок бюро згідно з виставленим ним рахунком у строки, визначені договором про надання правничої допомоги (а.с. 187 зворот).

21 червня 2024 року Адвокатським бюро «Сергія Денисенка» складено рахунок-фактуру № 25 про необхідність сплати ОСОБА_1 3 000 грн за надання правничої допомоги у справі № 742/1078/24 на стадії її апеляційного перегляду (згідно з актом від 21 червня 2024 року (а.с. 188).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги об`єм і зміст складеного адвокатом відзиву на апеляційну скаргу, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.25, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 000 (три тисячі) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко