ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3641/24
провадження № 2/753/4257/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ), про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.09.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.09.2017 і до повноліття дитини. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. З вересня 2017 року спільний син сторін є дитиною з інвалідністю. З 11.06.2023 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення. Дитина проживає разом із позивачем, потребує догляду за станом здоров`я та значних витрат. Даний розмір аліментів не відповідає ні потребам дитини, ні витратам, які позивач несе щомісячно на утримання дитини. Значно зросли ціни на продукти харчування, одяг та інші речі першої необхідності. Відповідач працевлаштований, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти у більшому розмірі. На підставі положень ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 05.09.2018 та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Ухвалою суду від 21.03.2024 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погоджується із наявністю у нього заборгованості по аліментам. Вказує, що регулярно сплачував аліменти, шляхом переказу на картковий рахунок позивача. В 2021 році дитині було проведене оперативне втручання, що дозволило повністю позбутися патології та вести нормальний спосіб життя. Про те, що їх син потребує повторного лікування, відповідачу стало відомо з позову. Вважає безпідставними доводи позову в частині того, що позивач звільнилася на прохання відповідача, що спростовується перепискою сторін. Твердження позивача, що відповідач не бере участі у вихованні сина та фінансових витратах на нього є такими, що не відповідають дійсності, а дії позивача є недобросовісними. Повідомив, що жодним чином не припинив бачитися та спілкуватися із сином, цікавиться його здоров`ям, навчанням та досягненнями, гуляє з дитиною, організовує дозвілля та систематично бере участь в матеріальному забезпеченні сина (купує необхідні речі, одяг, телефон, іграшки). Разом з тим, наразі він є мобілізованим військовослужбовцем, змушений витрачати кошти на амуніцію, додатковий одяг тощо. Крім того, під час проходження військової служби відповідачем були отримані травми та контузії, які потребують лікування та реабілітації. Просив врахувати, що має батьків пенсійного віку, а його матір має проблеми зі здоров`ям, перенесла операцію, яку він оплатив. Крім того, відповідач має заборгованість за укладеним договором позики, за умовами якого він щомісячно має сплачувати кошти в розмірі 7500, 00 грн. та несе витрати на оренду квартири в сумі 8500, 00 грн. Таким чином, на прожиття відповідачу майже нічого не залишається. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки права дитини ніяким чином ним не порушуються.

25.04.2024 позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позову. Звертає увагу суду, що батько відповідача у червні 2023 року придбав транспортний засіб «Хюндай Соната», 2016 року випуску, володіє земельними ділянками, які здає в оренду, а також орендує земельні ділянки. З огляду на викладене, позивач вважає безпідставними твердження відповідача про фінансову допомогу батькам. З приводу витрат відповідача на оренду квартири, на лікування, позивач вказує, що останнім не надано належних доказів на підтвердження таких витрат. Придбання амуніцій (шолом та навушники) мали разовий характер. Також вказує, що спілкування із сином має не регулярний характер, що вбачається із переписок. Їх спільний син потребує уваги батька та чоловічого спілкування, а не лише придбання іграшок. У зв`язку з тим, що відповідач не надав актуальних відомостей про його доходи та не спростував доводи позову, позивач просила задовольнити його в повному обсязі.

20.05.2024 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 16.04.2024 визнано неправомірним та скасовано розрахунок Головного державного виконавця Кияниці Л.С. Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року у розмірі 51 179,98 гривень та виконавчого збору 14 284,00 гривень у виконавчому провадженні № АСВП НОМЕР_4. Зобов`язано головного державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 . Вказав, що наявність у його батьків земельних ділянок суттєво не впливає на їх фінансовий стан. Придбати автомобіль батькам допоміг відповідач, оскільки вони проживають в районі проведення бойових дій, і в разі загострення ситуації, автомобіль необхідний для виїзду в безпечне місце. Оскільки відповідач не має у власності нерухоме майно, вимушений орендувати квартиру, вартість якої складає 8500,00 грн щомісячно. З січня 2024 року відповідач на прохання позивача перераховує на утримання дитини кошти в сумі 5000,00 грн, що підтверджується квитанціями та спростовує доводи позивача. Оскільки відповідач й наразі є військовослужбовцем, він несе витрати для відновлення та підтримання стану здоров`я та придбання необхідного одягу. Просив врахувати його доводи та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, в порядку спрощеного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2020.

У період перебування в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачем.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

01.03.2019 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2018.

На підставі заяви ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

ОСОБА_3 з вересня 2017 року є дитиною з інвалідністю до 18 років.

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 541946 від 23.01.2017, ОСОБА_3 хворіє від народження двосторонньою клишоногістю, з 1,5 міс. віку йому проводиться консервативне лікування.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20).

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20 /провадження № 61-5707св22/).

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18).

Разом з тим, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) / постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 712/6313/21 (провадження № 61-3728 св 22)/.

При цьому, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18 та від 16.06.2021 у справі № 643/11949/19, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Суд не може залишити поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, а батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 664/252/19-ц, від 09.11.2022 у справі № 173/2312/18.

Разом з тим, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Зазначене в сукупності, на думку суду, свідчить про наявність достатніх правових підстав для зміни розміру стягуваних аліментів шляхом зміни способу їх присудження.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

У справі, що є предметом розгляду, встановлено, що з часу винесення рішення суду значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, комунальні послуги, предмети гігієни тощо, відповідач працевлаштований, інших дітей на утриманні не має.

Відповідно до витягу із наказу Міністерства оборони України командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №164 від 11.06.2023, солдата ОСОБА_1 , радіотелеграфіста відділення управління командира військової частини взводу зв`язку, звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01.06.2023 № 80-РС з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років). 3 11.06.2023 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини, знято з всіх видів забезпечення, і направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем не надано відомостей про свої доходи.

Відповідно до довідки про доходи від 21.03.2021 відповідач ОСОБА_2 працює у військовій частини НОМЕР_3 та займає посаду головного сержанта, за період з листопада 2003 року по лютий 2024 року отримав загальну суму доходів за винятком аліментів в розмірі 102790,75 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ні стороною позивача, ні стороною відповідача доказів наявності у них рухомого чи нерухомого майна до суду надано не було.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що несе значні витрати на погашення заборгованості за договором позики, оренду квартири, придбання амуніцій, одягу, своє лікування та фінансову підтримку батьків, які є особами пенсійного віку.

Разом з тим, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання відповідача, що ним витрачаються кошти на лікування матері та допомогу батькам пенсійного віку.

Матеріали справи не містять належних доказів, що батьки відповідача перебувають на його утриманні чи потребують такого утримання, враховуючи відсутність доказів про розмір їх пенсії.

Суд враховує, що відповідач є військовослужбовцем та має потребу у відновленні стану свого здоров`я, разом з тим, витрати на лікування, придбання одягу та військового спорядження є нерегулярними. Протилежного відповідачем не доведено.

Відповідно до договору позики від 10.11.2021, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , останній має зобов`язання по поверненню коштів за вказаним договором в розмірі 7500, 00 грн, щомісячно до 10.04.2026, а в травні 2006 року - 2500,00 грн.

Крім того, відповідач несе витрати на оренду квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 8500,00 грн., що підтверджується належними доказами.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача, що відповідач ухиляється від утримання дитини, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.04.2024 визнано неправомірним та скасовано розрахунок Головного державного виконавця Кияниці Лілії Сергіївни Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року у розмірі 51 179,98 гривень та виконавчого збору 14 284 гривень у виконавчому провадженні № АСВП НОМЕР_4. Зобов`язано Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кияницю Лілію Сергіївну провести повторний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 з урахуванням фактично сплачених ним грошових коштів в якості аліментів.

Відтак, ураховуючи вік дитини та її потреби в існуванні, (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами), враховуючи стан здоров`я дитини та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, стан здоров`я відповідача, його витрати на оренду житла та зобов`язання, що виникли на підставі договору позики, з урахуванням принципів об`єктивності та справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2018, у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень, визначивши їх у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний розмір аліментів, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам сина, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини.

Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2018 у справі №753/16757/17 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.05.2024.

СУДДЯ Ю.С.МИЦИК