Справа № 715/294/24
Провадження № 2/715/184/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В..

секретар судового засідання Оршевська С.М.

учасники процесу:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_3 із позовом про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов обґрунтовано тим, що він мав намір придбати автомобіль. На платформі онлайн - оголошень «ОLХ» ним було знайдено оголошення про продаж легкового автомобіля марки ВАЗ 21099020 відповідачем ОСОБА_4 . Посилається на те, що 01 серпня 2023 року вони зустрілися та погодили вартість продажу автомобіля - 1400,00 доларів США.

Вказує на те, що власником, згідно технічного паспорту на транспортний засіб ВАЗ 21099020, значилась ОСОБА_5 , однак, відповідач вказав, що він діє по довіреності від власника автомобіля.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 вказав, що він може залишити йому гроші за автомобіль та уже взяти собі автомобіль і техпаспорт, а ОСОБА_3 на днях матиме при собі довіреність від власника і вони переоформлять автомобіль.

Вказує на те, що на підтвердження оплати коштів за транспортний засіб він отримав від відповідача ОСОБА_3 написану ним 01.08.2023 р. власноруч розписку, у якій останній підтвердив отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1400 дол. США в якості оплати за проданий йому автомобіль.

Посилається на те, що після передачі автомобіля та отримання від нього грошових коштів, відповідач почав уникати зустрічей та спілкування із ним. Будь-які намагання знайти відповідача з метою завершення процедури переоформлення транспортного засобу були марними.

Зазначив, що власник автомобіля ОСОБА_5 подала заяву до поліції про викрадення автомобіля, який був предметом купівлі-продажу та разом з працівниками поліції забрала його. В свою чергу він звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, однак за наслідками перевірки даних обставин працівниками поліції України не було виявлено ознак кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися йому до суду в порядку цивільного судочинства.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3 набув грошові кошти в сумі 1400,0 доларів США без достатньої на те правової підстави, так як він представився продавцем автомобіля, не маючи ні права власності, ні права розпоряджатися таким автомобілем, автомобіль був повернутий його власниці, в той час як грошові кошти позивача так і залишилися у ОСОБА_3 , тому просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму коштів та стягнути судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права. Зокрема, вказав, що підставою позовних вимог позивача є безпідставно набуте майно, разом з тим, відносини між ним та позивачем виникли на підставі договору купівлі продажу, а тому належним способом захисту є визнання договору купівлі продажу недійсним та застосування реституції відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Як на підставу відкладення, останній вказує на те, що він бере участь у заході із підвищення кваліфікації 22.05.2024 року. Як встановлено із інформації про підтвердження участі у заході, захід із підвищення кваліфікації заплановано на 12:00 годину 22.05.2024 року, а судове засідання призначено на 22.05.2024 року на 10:30 годину, що на думку суду не є перешкодою для участі останнього в судовому засіданні. Крім цього, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, а також те, що така неявка є повторною, відповідачем надано відзив на позов, суд прийшов до висновку, що розгляд справи можна провести у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Судом в становлено, що 01 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_3 отримав від останнього 1400 доларів США в рахунок придбання транспортного засобу ВАЗ 21099020, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, встановлено, що згідно технічного паспорту на транспортний засіб ВАЗ 21099020 (Y037224), д.н.з. НОМЕР_2 , власником, на день передачі грошей та транспортного засобу значилась ОСОБА_5 .

23 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення по факту змови відповідача ОСОБА_3 із власницею автомобіля ОСОБА_5 щодо заволодіння його коштами. Органами поліції проведено перевірку та за відсутності ознак кримінального припорошення припинено подальший розгляд заяви та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

В січні 2024 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребовування майна з чужого незаконного володіння, зокрема, транспортного засобу ВАЗ 21099020 (Y037224), д.н.з. НОМЕР_2 .

28 березня 2024 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу транспортного засобу ВАЗ 21099020 (Y037224), д.н.з. НОМЕР_2 .

28.03.2024 року право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України).

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення вказаних норм дає підстав для висновку, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20)).

У пункті VII.-2:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

У статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зазначено, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України».

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 Оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акту приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Таким чином, вказаними вище нормативно-правовими актами визначені певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання договорів купівлі-продажу транспортних засобів, зокрема власник, який бажає продати автомобіль, повинен зняти автомобіль з реєстрації для продажу, а новий власник в передбачені законом строки зареєструвати за собою даний автомобіль, надавши документи, підтверджуючі придбання автомобіля, чіткий перелік яких визначено цими нормативно-правовими актами.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача 1400 доларів США нібито за продаж автомобіля. Разом з тим, останній не мав права на відчуження такого майна, оскільки він діяв не від імені його власника. Крім того, будь якого переоформлення права власності в сервісному центрі МВС не відбулося, транспортний засіб з реєстрації не знімався, а тому посилання відповідача, що між ними було укладено договір купівлі продажу є безпідставним, і як наслідок останній отримав такі кошти неправомірно, тому в силу вимог ст. 1212 ЦК України зобов`язаний їх повернути.

При цьому суд зазначає, що зі змісту відзиву, наданого відповідачем ОСОБА_4 , вбачається, що останній не заперечує сам факт отримання від позивача ОСОБА_1 1400 доларів США нібито за придбання автомобіля, а тільки заперечує щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що останній обрав неналежний спосіб захисту свого права. Однак, з огляду на вищенаведене, суд відхиляє такі доводи відповідача, та вважає, що до даних правовідносин слід застосувати саме норми глави 83 ЦК України, яка регулює відносини в сфері набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Враховуючи, що грошові кошти були передані відповідачу саме в іноземній валюті, що було ним підтверджено у розписці від 01.08.2023 року, а тому в іноземній валюті дані кошти слід стягнути на користь позивача. Вказане не суперечить вимогам законодавства України, зокрема, ст. ст. 192, 533 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст.3,8,10, 11,15, 60,61, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215,224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , серія НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , що проживає по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , що проживає по АДРЕСА_2 1400 (тисячу чотириста) доларів США та 1816 (тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.05.2024 року.

Суддя