РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 567/93/23

Провадження № 22-ц/4815/869/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частку в будинковолодінні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, придбаному ним за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.09.2009 року, до укладення шлюбу між ними, спільною власністю подружжя та поділ майна.

Зазначає, що з грудня 2008 року по 04.12.2009 проживала однією сім`єю, не перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 (з 04.12.2009 по 04.06.2021 перебували в шлюбі) в квартирі її матері ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_1 , де з ними проживали її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а з 10.12.2010 їх спільний син ОСОБА_7 , та вирішили з відповідачем побудувати будинок для своєї родини і з весни 2009 року розпочали пошук земельної ділянки в АДРЕСА_2 , а 16.09.2009 спільно вклали кошти та придбали старий житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_3 з розрахунком на те, щоб побудувати на земельній ділянці новий житловий будинок.

Вказує на те, що ОСОБА_2 оформив будинок на себе, мотивуючи це майбутніми незручностями з переоформленням документів, в разі оформлення купівлі на них двох. При цьому, будинок придбавався з розрахунку того, що в подальшому Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області виділить земельну ділянку для будівництва нового житлового будинку.

Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, набуте за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_3 , придбаний за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.09.2009 спільною власністю подружжя і визнати за собою та ОСОБА_2 в рівних частках, по 1/2 за кожним, право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року вирішено позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в рівних частках, по 1/2 за кожним, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_3 . В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1073 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що усі свідки були зацікавлені в ухваленні рішення на користь позивачки, оскільки є родичами та друзями. Вказує, що до листопада 2009 року проживав у сестри, матері і періодично знімав квартиру, фактично до моменту звернення з заявою про реєстрацію шлюбу. Стверджує, що позивач як жінка з якою він зустрічався з`явилась в кінці літа 2009 року. Ніхто з його родичів до осені 2009 року не був в квартирі позивачки, а також не могло відбуватись спілкування відповідача з матір`ю позивачки.

Заперечив показання свідка ОСОБА_8 про щоранкові зустрічі з відповідачем по дорозі на роботу, оскільки він зі свідком познайомились лише у грудні 2009 року.

Зауважив, що версії позивачки стосовно купівлі та ціни будинку постійно змінювались, зокрема надуманими є твердження про вартість будинку, домовленості з матір`ю продавця та поїздки на таксі у с. Вельбівне. Вважає, що факт необізнаності про наявність автомобіля на якому він їздить щодня на роботу вказує не відсутність подружніх стосунків та проживання позивача в іншому житлі.

Не погоджується з висновками місцевого суду щодо неспростованості презумпції спільної сумісної власності через те, що в договорі купівлі продажу було вказано відсутність шлюбних відносин та придбання будинку за особисті кошти. З таким договором була ознайомлена позивачка та не оспорювала його.

Посилаючись на практику сформовану ВС у даній категорії справ зазначив, що позивач не довела придбання майна внаслідок спільної праці, об`єднання бюджетів, ведення спільного побуту, а самі по собі фотографії та показання свідків не є достатніми для встановлення факту спільного проживання.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Закон не визначає, які конкретно докази є беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що позивачка (до реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ) та відповідач зареєстрували шлюб 04.12.2009 року.

З договору купівлі-продажу будинку житлового з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацькою І.М. вбачається, що за цим договором 16.09.2009 року ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_2 прийняв житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_3 . При цьому, покупець стверджував, що є неодружений, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сім`єю без укладення шлюбу ні з ким не проживає, а грошові кошти в сумі 12227 грн., за які купується будинок з надвірними будівлями не є спільною сумісною власністю.

Відповідач заперечує, що станом на грудень 2008 року та по 17.01.2009 він перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою.

З паспорта серії НА 249845 на ім`я ОСОБА_2 встановлено, що його шлюб (попередній) з ОСОБА_11 було розірвано 17.01.2009, а тому слід погодитись з висновком місцевого суду, що з грудня 2008 року по 17.01.2009 на його правовідносини з ОСОБА_12 не могли розповсюджуватися положення ст.74 СК України, через перебування у зареєстрованому шлюбі.

Спірний будинок придбаний ОСОБА_2 через вісім місяців після розірвання попереднього шлюбу з ОСОБА_11 та за три місяці до укладення шлюбу з ОСОБА_12 ..

Відповідно до договорів про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті встановлено, що позивачка (на той час ОСОБА_13 ) у відділенні Промінвестбанку в м. Славута Хмельницької області відкрила рахунки в іноземній валюті євро та доларах США для зберігання грошових коштів та здійснення поточних операцій, визначених чинним законодавством України, а з виписки операцій від 05.07.2021 встановлено систематичне зарахування коштів у валюті Євро з 23.08.2002, зняття коштів ОСОБА_13 , в тому числі видачу коштів в сумі 4985 Євро 07.07.2009 року.

З виписок АТ КБ «ПриватБанк» по рахунках ОСОБА_2 встановлено, що в період після розірвання шлюбу з ОСОБА_11 і до укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку він отримав в якості заробітної плати 51067,78 грн. (після вирахування податків), отримав в банку готівкові кошти зі свого зарплатного рахунку на суму 52020 грн., що станом на 16 вересня 2009 року за курсом НБУ склало 6500 доларів США. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за 7 місяців становила 6612,47 грн. (після вирахування податків).

Таким чином, якщо навіть взяти до уваги твердження ОСОБА_3 , повідомлені свідкам зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , що спірний будинок фактично був придбаний за 6000 доларів США (а.с.236), то в ОСОБА_2 на час його купівлі було достатньо своїх коштів, без необхідності залучення коштів в сумі 4985 Євро, знятих позивачкою за два місяці - 07.07.2009 року до придбання відповідачем житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що 10.12.2010 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_7 .

За рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.08.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів достатніх для обґрунтованого висновку про ведення сторонами в період з 17 січня по 16 вересня 2009 року спільного господарства, надбання та об`єднання їх коштів для створення спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків. Наявність близьких стосунків між сторонами до укладення шлюбу не свідчить про усталеність відносин притаманних подружжю на момент придбання спірної садиби. Слід зазначити, що висновки місцевого суду частково ґрунтуються на показаннях свідків, які в свою чергу відсилались на твердження позивачки, а долучені фотографії можуть підтверджувати лише факт зафіксованої зустрічі в конкретному місці та не досліджувались в аспекті дати їх створення.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 рокув даній справі скасувати та в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2024 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.