Справа №705/5509/23
2/705/734/24
16 серпня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
при секретарі Романовій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності,
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Патрікєєва І.В. звернулася до суду з позовом про поділ земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності, в обґрунтування зазначивши наступне.
24.06.2021 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящуком Д.О. було посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області 05 листопада 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 33, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 , 1929 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 7/8 частки є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .
Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/8 частку земельної ділянки станом на 24.06.2021 не видавалося.
ОСОБА_2 на момент смерті заповідача була її рідною дочкою.
На момент звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 не відомо чи оформлено згідно законодавства свідоцтво про право на спадщину за ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 звертався до відповідача з листом, у якому просив повідомити чи отримано свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку земельної ділянки ОСОБА_4 та чи бажає відповідач прийняти участь в оформленні нотаріального посвідчення договору про виділення в натурі частки нерухомого спільного майна. Відповіді не отримано. На контакт відповідач свідомо не йде, в добровільному порядку вирішити вказане питання не бажає, чим порушує право вільного володіння та розпорядження майном позивачем.
Отже, набувачем прав на 7/8 частку у праві спільної власності на вищезазначену земельну ділянку є ОСОБА_1 , який здійснив прийняття спадщини шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області за заповітом та сестра ОСОБА_3 ОСОБА_2 на 1/8 частку земельної ділянки за законом.
Досягнути згоди в добровільному порядку та здійснити поділ в натурі земельної ділянки не можливо, оскільки ОСОБА_2 відмовляється надати згоду на поділ та прийняти участь в укладенні нотаріального договору про виділ частки в натурі у спільній частковій власності.
Враховуючи вимоги чинного законодавства, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічного можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками і правовідносини спільної часткової власності припиняється.
При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняється лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.
Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
У вказаному випадку спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Представник позивача зазначає, що попередній розрахунок судових витрат становить: 1073,60 грн. судовий збір та 5000,00 грн. витрати на професійну юридичну допомогу.
Стягнути ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , судові витрати понесені при зверненні до суду та розгляді справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Патрікєєвої І.В. на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність її довірителя позивача по справі. позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію позивача та його представника, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено про те, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 16.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 162, виданого в межах спадкової справи № 34/2019, ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, на підставі заповіту, посвідченого Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області 05 листопада 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 33, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1929 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 7/8 частки є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .
Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65306638 виданого 24.06.2021 приватним нотаріусом Ящуком Д.О.
27.04.2023 позивач ОСОБА_1 направив відповідачу ОСОБА_2 за адресою її місця реєстрації згідно паспорту громадянина України НОМЕР_4 , лист пропозицію, у якому зазначивши обставини прийняття ним спадщини за заповітом та оформлення права на спадщину за заповітом на 7/8 часток спадкової земельної ділянки, просив для досягнення домовленості щодо нотаріального посвідчення договору про виділення в натурі частки нерухомого спільного майна, повідомити чи оформлена нею в порядку, передбаченому законодавством спадкові права, після смерті ОСОБА_3 та чи бажає ОСОБА_2 прийняти участь в оформленні нотаріального посвідчення договору про виділення в натурі частки нерухомого майна.
У відповідності до повідомлення ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, від 27.03.2024 № 55/02-14, на запит суду, у приватного нотаріуса Ящука Д.О. заведена спадкова справа № 34 за 2019 рік після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Спадкова справа заведена 22.02.2019 на підставі заяви про прийняття спадщини від дочки спадкодавця ОСОБА_2 (вх. № 54/02-14 від 22.02.2019). Також 28.03.2019 було прийнято заяву про відмову від прийняття спадщини від сина спадкодавця ОСОБА_7 (вх. № 94/02-14 від 28.03.2019).
Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області 05.11.2015, по реєстру № 33, було посвідчено заповіт на земельну ділянку розміром 3,2707 га, яка розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району, від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , онуку спадкодавця, який фактично прийняв спадщину.
24 червня 2021 року за реєстрованим номером 162 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.
З урахуванням вищенаведених норм закону та вказаних обставин на праві спільної часткової власності у позивача та відповідача виникло право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку.
Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Як встановлено в ході розгляду справи, спадкодавцем ОСОБА_3 за життя було складено заповіт на користь позивача по справі ОСОБА_1 щодо спадкового майна у виді земельної ділянки. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита на підставі заяви відповідача по справі ОСОБА_2 , право якої на спадкове майно є обов`язковим, згідно ст. 1241 ЦК України. Син спадкодавця ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовився. Позивач же ОСОБА_1 спадщину за заповітом у встановленому порядку прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 7/8 часток земельної ділянки, в зв`язку з обов`язковою часткою відповідача у спадковому майні. Право власності в порядку спадкування на 1/8 частку спірної спадкової земельної ділянки спадкоємець ОСОБА_2 , відповідач по справі, не оформила, і вказана частка земельної ділянки станом на час розгляду справи зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_3 , тобто за померлою особою. Позивач звертався письмово до відповідача з метою вирішення питання оформлення нею права на її частку у спадковому майні, або укладенні договору щодо виділення частки земельної ділянки в натурі, але такий лист відповідачем було проігноровано. До суду відповідач також неодноразово не з`являлася, заяв щодо її позиції у вказаній справі, до суду не надходило.
Тобто, судом встановлено, що відповідач не бажає вирішувати питання розподілу і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача як співвласника, є незаконним і порушує права останнього. Така обставина є перешкодою в реалізації позивачем за домовленістю сторін права на поділ в натурі земельної ділянки, яке перебуває у спільній частковій власності.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисну прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
За таких обставин в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з подальшим припиненням права спільної часткової власності на це майно.
На замовлення позивача ФОП ОСОБА_5 було розроблено схему поділу спірної земельної ділянки, яка реалізована з урахуванням інтересів як позивача, так і відповідача. Забезпечено необхідну конфігурацію земельної ділянки, яка дозволяє здійснити під`їзд до обох земельних ділянок та можливість їх використання за призначенням і, відповідно, такий поділ є можливим, прийнятним та належним.
Зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
У частині першій статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
За правилами статей 317 та 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.
Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків .
Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, друга, третя ).
Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 334/2465/14-ц зазначено про те, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Також, у зв`язку з проведеним поділом майна в натурі між обома співвласниками право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку підлягає припиненню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності, то сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 52367125-1 від 05.10.2023, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких інших доказів сплати судових витрат позивачем до суду не додано.
Керуючись ст. ст. 79-1, 88 ЗК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Повне судове рішення складене 26.08.2024.
Суддя: Р. В. Піньковський