Справа № 442/7441/24 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3024/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. від 21.05.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60968312 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськррайонного суду Львівської області №2-3148/2010 від 26.11.2010 року, виданого 27.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Уніерсал Банк» у розмірі 33123.15 дол. США та 1820.00 грн. судових витрат.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 рокускаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржило Акціонерне товариство «Універсал Банк»,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що лише після отримання відповіді на його запит 07 серпня 2024 року йому стало відомо про постанову старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. від 21 травня 2021 року про закінчення виконавчого провадження, винесену в межах виконавчого провадження № 60968312 з виконання виконавчого листа № 2-1348/2010, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 27 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості. АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. в межах десятиденного строку з моменту, коли йому стало відомо про закінчення виконавчого провадження, а оскільки скаргу подано у передбачений законом строк, то немає необхідності подавати клопотання про поновлення строку. Вважає, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто, після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Просить врахувати те, що до отримання інформації про закінчення виконавчого провадження у відповідь на його запит, банк вважав, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, оскільки жодних документів виконавчого провадження, в тому числі і виконавчого листа банк не отримував. Вважає, що не направлення документів виконавчого провадження є достатньою підставою для визнання причин пропуску строку поважними та поновлення судами пропущеного строку. Наголошує, що у стягувача відсутній обов`язок відстежувати самостійно стан виконавчого провадження, а ненадходження на його адресу постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, не було підставою вважати, що виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні, а повернутий до суду. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 20 грудня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 16 грудня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 20 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач, протягом чотирьох років не вчиняв жодних дій щодо ознайомлення з виконавчим провадженням, в якому був стягувачем, ігноруючи свою зацікавленість у результатах такого, що не відповідає принципам добросовісності та розсудливості, звернувшись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 21.05.2021 року не просить поновити йому строк на подання скарги та не зазначає поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою, тому суд дійшов висновку, що скаргу АТ «Універсал Банк» необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши заявникові право на повторне звернення до суду на загальних підставах, після усунення умов, що слугували підставою для залишення скарги без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Вважаючи неправомірними дії державного виконавця по винесенню ним постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2021 року, АТ «Універсал Банк» 16.08.2024 року звернулося до суду зі скаргою на цю постанову.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на примусовому виконанні у Дрогобицькому ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 60968312 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №2-3148/2010 від 26.11.2010 року, виданого 27.01.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості на користь АТ «Універсал Банк» у розмірі 33 123,15 доларів США та 1820 грн. судових витрат.

Постановою старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. від 21.05.2021 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно довідки АТ «Універсал Банк» № 584.4 від 08.08.2024 року залишок заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором № 034-2902/840-0726 від 19.12.2007 року станом на 07.08.2024 року складає 23 546,25 доларів США.

Як вбачається з запиту АТ «Універсал Банк» від 11.07.2024 року за № 041/24-566 представник банку просив Дрогобицький ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомити про стан ведення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-3148/2010 від 26.11.2010 року, надати номер ВП та індетифікатор доступу у вказаній справі.

Листом Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 37795 від 31.07.2024 року повідомлено банк, що з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-3148/2010, 17.01.2020 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, а 21.05.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

У зв`язку з вищенаведеним, 16.08.2024 року АТ «Універсал Банк», як стягувач у виконавчому провадженні, звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2021року у виконавчому провадженні №60968312, пропустивши передбачені законодавством строки для оскарження рішень державного виконавця.

В скарзі АТ «Універсал Банк» зазначає, що про порушення прав йому стало відомо лише 07.08.2024 року, коли у відповідь на адвокатський запит від 11.07.2024 року ним отримано постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2021 року №60968312.

Зі змісту скарги та з матеріалів справи не вбачається, що АТ «Універсал Банк» звертався до суду з клопотанням про поновлення строку, не зазначив поважності причин пропуску строку на подання скарги, судом першої інстанції питання про поновлення строку не вирішувалося.

Доведення тієї обставини, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав і не міг дізнатись про порушення своїх прав.

Колегія суддів виходить з того, що порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку необхідно розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

Установлення законом процесуальних строків передбачено, щоб дисциплінувати учасників цивільного процесу, з метою своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення скарги без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, при цьому, матеріали скарги не місять обґрунтувань та доказів неможливості стягувача знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, зокрема, в автоматизованій системі виконавчого провадження з використанням ідентифікатора, знаючи про наявність такого понад чотири роки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що АТ «Універсал Банк», як стягувачу, починаючи з січня 2020 року безспірно було відомо про його статус у виконавчому провадженні № 60968312 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3148/2010, відтак, належно здійснюючи свої процесуальні обов`язки, повинен був цікавитися, зокрема ходом виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протягом чотирьох років банк не вчиняв жодних дій щодо ознайомлення з виконавчим провадженням, в якому був стягувачем, ігноруючи свою зацікавленість у результатах такого, що не відповідає принципам добросовісності та розсудливості, а звернувшись 16.08.2024 року до суду зі скаргою, не просив поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, не зазначив поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, є підставою для залишення скарги АТ «Універсал Банк» на постанову старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н.В. від 21.05.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60968312 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськррайонного суду Львівської області №2-3148/2010 від 26.11.2010 року, виданого 27.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Уніерсал Банк» у розмірі 33123.15 дол. США та 1820.00 грн. судових витрат, без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 20.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк