Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

у с т а н о в и в :

04.10.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить встановити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . У 2015 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до Республіки Болгарія, де почала проживати та працювати, спочатку на підставі дозволу на тимчасове проживання, а потім з 2018 року на підставі дозволу на постійне проживання. Зі своїм батьком позивачка спілкувалась засобами телефонного зв`язку один раз на два місяці або один раз на чотири місяці за бажанням батька, оскільки він мав специфічний характер та спілкувався виключно за власним бажанням та ініціативою. Померлий батько позивачки проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 . Востаннє позивачка спілкувалась зі своїм батьком 31.12.2022 року, привітала його з Новим Роком, після цього позивачка з батьком не спілкувалась і він їй не телефонував. 11.08.2023 року позивачці почала телефонувати її мати, однак перебуваючи на роботі позивачка не мала можливості відповісти на дзвінок, разом з цим дзвінків було не звичайно багато і отримавши можливість відповісти на дзвінок позивачка дізналась від матері, що їй зателефонувала невідома жінка на ім`я ОСОБА_6 та повідомила, що вона є сусідкою її колишнього чоловіка і батька позивачки, що останній помер та стосовно майна померлого відкрита спадкова справа. Отримавши телефон сусідки позивачка передзвонила їй і остання підтвердила факт смерті батька та розповіла, що випадково знайшла контакти родичів і хотіла повідомити про смерті та відкриття спадкової справи. Сусідка також повідомила, що батько позивачки помер за невстановлених обставин і був похований за рахунок місцевого бюджету на Північному кладовищі м. Києва. Одразу після такої новини позивачка через своїх знайомих почала шукати адвоката в Україні для надання їй правової допомоги. 21.08.2023 року позивачка отримала консультацію адвоката щодо подальших дій та уклала із ним договір про надання правничої допомоги. Вже 22.08.2023 року адвокат отримав свідоцтво про смерть батька позивачки і у найближчий день за записом у Консульстві України в Республіці Болгарія (25.08.2023 року) позивачкою була посвідчена довіреність на представника та вона склала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. 30.08.2023 року представник отримав зазначені документи в м. Києві та того ж дня представник отримав витяг зі спадкового реєстру зі змісту якого дізнався про місце відкриття спадкової справи. 12.09.2023 року представник позивача отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та з третього разу через «живу» чергу і сигнали повітряної тривоги він зміг потрапити до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. 13.09.2023 року представник подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини і того ж дня отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини. До теперішнього часу не відомо за яких обставин помер батько позивачки, скільки днів/місяці і де зберігалось його тіло, хто міг знати про його смерть, з огляду на те, що його було поховано за рахунок місцевого бюджету, та яким чином і коли про його смерть дізнались сусіди. Позивачці не було відомо про смерть батька, обставини його смерті та поховання, адже вона постійно проживає в Республіці Болгарія. Пропущенню строку для подання заяви про прийняття спадщини сприяла велика відстань між місцем постійного проживання позивачки і місцем знаходження спадкового майна, а також триваюча в Україні війна. Разом з цим, дізнавшись про смерть батька позивачка максимально оперативно зібрала необхідні документи та вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини, при цьому постійно проживаючі в іншій країні з 2015 року, що вказує на відповідальне ставлення позивача до питань прийняття спадщини. Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: у зв`язку з невстановленими обставинами смерті батька; розшуком його родичів та повідомленням їм про смерть вже після спливу строку для прийняття спадщини; через постійне місце проживання позивача на великій відстані від місця проживання батька та місця знаходження спадкового майна. За наведених обставин сторона позивача вважає, що наявні всі правові підстави для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою після смерті її батька.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

03.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від сторони відповідача ОСОБА_4 у якому зазначено, що ОСОБА_5 дійсно мав непростий характер та спілкувався не лише з дочкою, а й сусідами за власним бажанням. З донькою померлий спілкувався досить рідко, засобами телефонного зв`язку. Про смерть батька ОСОБА_3 у серпні 2023 року дійсно повідомила мати відповідача - ОСОБА_6 , коли нарешті знайшла номер телефону матері позивачки. ОСОБА_5 дійсно помер за невстановлених обставин. Одразу після святкування нового 2023 року ОСОБА_5 зник, що викликало у відповідача занепокоєння. Після опитування сусідів відповідач разом з сусідом ОСОБА_7 звернувся до поліції і лише в кінці січня через правоохоронні органи (які не повідомляли за місцем реєстрації померлого про його смерть) відповідач дізнався про те, що ОСОБА_5 похований за рахунок коштів місцевого бюджету як одинокий громадянин. Наразі в суді розглядається справа №755/14500/23 у якій ОСОБА_4 просить встановити факт постійного його проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 , що надає право на спадкування за законом у четверту чергу. Подання позову ОСОБА_4 обумовлено тим, що оскільки ОСОБА_5 з 1990 року був розлучений, дочка виїхала за кордон та спілкувалася з батьком лише засобами телефонного зв`язку, з іншими родичами жодних стосунків ОСОБА_5 не підтримував, ОСОБА_4 , який проживав з померлим в одному будинку понад 5 років, взагалі залишився єдиною близькою йому людиною, з яким вони жили фактично однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати, адже були пов`язані спільним побутом, обробляли город біля домоволодіння, купували речі побуту для спільного користування, доглядали та утримували будинок, в якому проживали, а також сарай та гараж, піклувалися та підтримували один одного в тяжкі часи. Разом з цим, сторона відповідача ОСОБА_4 зазначає, що викладене не спростовує право позивачки на спадкування за законом в першу чергу після смерті батька, адже вона є його єдиною дочкою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що звернення до суду обумовлене тим, що позивачка є донькою померлого, батьки позивачки розлучені, а сама позивачка з 2015 року проживає за кордоном і зі своїм батьком вона спілкувалась коли регулярно, а коли й нерегулярно. Востаннє позивачка спілкувалась зі своїм батьком 31.12.2022 року. Лише у серпні 2023 року позивачці зателефонувала її мати та повідомила про смерть батька. Одразу після такої новини позивачка не зволікаючи почала вчиняти всі необхідні дії для подання заяви про прийняття спадщини. Велика відстань між місцем проживання батька та місцем проживання позивачки і знаходження спадкового майна сприяло пропущенню строку звернення до органів нотаріату.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду і якщо викладене у позовній заяві є правдою, то нехай буде так як бажає позивачка.

Сторона відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача. Причини неявки сторона відповідача суду не повідомила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Позивачка є рідною донькою померлого, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 16).

25.08.2023 року у м. Софія було видано довіреність ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_8 , зокрема щодо оформлення спадкових прав позивачки після смерті її батька (а.с. 11-13).

25.08.2023 року позивачка в Посольстві України в Республіці Болгарія склала заяву до органів нотаріату про прийняття нею спадщини після смерті батька, яка надійшла та була зареєстрована у Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі 12.09.2023 року (а.с. 14, 97).

Також, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 від імені позивачки подав її представник - 13.09.2023 року (а.с. 122-132).

30.08.2023 року приватний нотаріус Биков В.О. видав витяг зі спадкового реєстру, за змістом якого спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 07.07.2023 року (а.с. 15).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 13.09.2023 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, ОСОБА_3 пропустила передбачений законодавством строк встановлений для прийняття спадщини після його смерті (а.с. 17).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка з 18.04.2018 року мала та має посвідки на постійне проживання в Республіці Болгарія (а.с. 18-21).

За змістом листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 27.12.2023 року, позивачка востаннє виїхала з території України 05.02.2020 року і після цього до України не поверталась (а.с. 70).

Убачається, що сторона позивача намагалась встановити обставини смерті та поховання ОСОБА_5 та отримала інформацію про те, що померлий був похований 24.02.2023 року за державні кошти (а.с. 64-69).

Згідно даних витребуваної судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , із заявами про прийняття спадщини після померлого, окрім позивачки, звернувся також відповідач ОСОБА_4 , як особа з якою померлий проживав однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, та відповідач ОСОБА_2 , як рідний дядько померлого (а.с. 98-100).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Статтею 1269 ЦК України встановлено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та взаємовідносинам сторін, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, терміном у два місяці.

Позивачка є рідною донькою померлого, тобто спадкоємцем першої черги за законом і інші спадкоємці першої черги щодо майна померлого відсутні.

Між позивачкою та її батьком не було неприязних стосунків і нерегулярне спілкування між ними викликане специфічним характером померлого, що підтверджує і сторона відповідача ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву.

Померлий проживав у м. Києві, а позивачка живе в Республіці Болгарія, тобто наявна велика відстань між місцями проживання спадкодавця та спадкоємиці, відповідно наявна велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна.

Суд ураховує, що інформацію про смерть батька позивачка отримала вже після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини і при цьому не зволікаючи та активно нею були вчинені всі необхідні дії для реалізації права на спадкування.

У своїй постанові від 17.10.2018 року у справі №681/203/17 Верховний Суд врахував, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини був незначним.

У цій справі вбачається, що спадкодавець помер в січні 2023 року, отже строк на подання заяви про прийняття спадщини завершився в липні 2023 року, а позивачка у серпні 2023 року склала заяву про прийняття спадщини, перебуваючи при цьому в іншій державі на далекій відстані від місця відкриття спадщини та знаходження спадкового майна, а також уповноваженого органу до якого в Україні мала бути подана відповідна заява.

Суд дійшов висновку, що пропущений позивачкою строк для прийняття спадщини не є значним.

Також суд враховує, що велика відстань між місцем проживання позивачки та місцем відкриття спадщини і знаходження спадкового майна, передбачає необхідність віднайти на території України представника для представлення інтересів, оформити його повноваження, переслати необхідні документи до України, що також об`єктивно впливає на збільшення терміну виконання дій з подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, необхідний час і на те аби встановити конкретний орган нотаріату до якого слід було подати заяву про прийняття спадщини, адже на час чинення позивачкою дій з прийняття спадщини спадкова справа щодо майна її померлого батька вже була заведена.

Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1263, 1264, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом двох місяців, який рахувати з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 30.05.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 (місце реєстрації в Україні: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора (м. Київ, вул. Гната Юри, 9).

Суддя -