Провадження № 2-др/761/262/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

03 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В.,

з участю секретаря: Яцишин А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в спрощеному провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Юрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподіл судових витрат по справі № 761/42318/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2024 в цивільній справі № 761/42318/23 позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності та визнання права власності, - задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його вчинення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 27.03.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко Ольгою Олегівною за реєстровим №121. Відновлено становище, яке існувало до порушення: припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дуленко Ольги Олегівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.03.2023, індексний номер 66947336; повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1342,00 грн. з кожного.

Разом з тим, 08.07.2024 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Пшевлоцьким Юрієм Миколайовичем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у які він просив винести додаткове рішення у справі №761/42318/23, яким вирішити питання судових витрат щодо витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 і з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 723,68 грн. з кожної.

03.10.2024 до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Ходака Владислава Володимировича про зменшення розміру витрати на професійну правничу допомогу адвоката у якій останній просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заяви зазначено, що з огляду на розподілення витрати щодо судового збору шляхом стягнення з відповідачок по 1 342,00 грн. кожної (тобто з кожної стягнено на користь позивача частку від судового збору в розмірі 8,62%) вважає за арифметичне виважене рішення стягнути 2 517,04 грн., однак таке стягнення можливе, виключно, після апеляційного провадження щод рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 у справі №761/42318/23.

Сторона позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Ю.М. у якій останній просив розгляд справи без позивача та представника позивача за наявними матеріалами та задовольнити відповідну заяву.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Ходак Владислав Володимирович у поданій до суду заяві про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу просив розгляд справи проводити без участі відповідачки ОСОБА_2 та її представник.

Згідно ст. 270 ч. 3, 4 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторонни або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали вищезазначеної справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2024 в цивільній справі № 761/42318/23 позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності та визнання права власності, - задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його вчинення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 27.03.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко Ольгою Олегівною за реєстровим №121. Відновлено становище, яке існувало до порушення: припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дуленко Ольги Олегівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.03.2023, індексний номер 66947336; повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1342,00 грн. з кожного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Щодо відшкодування інших судових витрат, понесених позивачем у справі, суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.

Представник позивач відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення просив суд стягнути з відповідачів на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 723,68 грн. з кожної.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: копію договору про надання правової допомоги та юридичних послуг №1/0822/1 від 17 серпня 2022 року, копія Додатковий договір №2 до Договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 17.08.2022 року №1/0822/1 від 31 березня 2023 року, копію акту-звіту про надані послуги при підготовці та провадженні справи в суді першої інстанції, рахунок №1 (підготовка та провадження справи в суді першої інстанції - цивільна справа №761/42318/23, Шевченківський районний суд міста Києва) від 05.07.2024.

Так, згідно акту-звіту про надані послуги при підготовці та провадженні справи в суді першої інстанції, рахунок №1 (підготовка та провадження справи в суді першої інстанції - цивільна справа №761/42318/23, Шевченківський районний суд міста Києва) від 05.07.2024 розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 66 400,00 грн.

Суд прийшов до висновку, що враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, ціну позову, категорію та значення справи для сторін, сума витрат у загальному розмірі 66 400,00 грн. є співмірною в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

Суд прийшов до висновку, що враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, ціну позову, категорію та значення справи для сторін, сума витрат у загальному розмірі 66 400,00 грн. є співмірною в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності та визнання права власності - задоволено частково, з огляду на приписи ст. 141 ЦПК України, щодо стягнення судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі по 5 723,68 грн. з кожного, що становить по 8,62% від суми, яку визначила сторона позивача, як розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу по справі № 761/42318/23 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 133, 137,141, 144, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пшевлоцького Юрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподіл судових витрат по справі № 761/42318/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, - задовольнити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 5 723,68 грн. з кожного.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 . Повний текст складений 03.10.2024.

Суддя: