ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5473/24 Справа № 185/7741/23 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року в цивільній справі номер 185/7741/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ВСП «Шахтоуправління ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 27.12.1993 року по 20.04.2017 року та працював гірником підземним, прохідником підземним, машиністом гірних виїмних машин. 20.04.2017 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Згідно з довідками МСЕК позивачу 11.01.2018 року первинно встановлено 65 відсотків втрати працездатності та третю групу інвалідності за професійним захворюванням.

Позивач вимушений систематично отримувати медичну допомогу, втратив почуття душевної рівноваги, на фоні сильної стійкої болі він не може спокійно спати вночі, не може виконувати ту роботу, яку він виконував у своєму соціальному побуті, через поганий слух позивач не може нормально спілкуватись зі своїми рідними, близькими, оточенням, що завдає йому сильних душевних страждань, які носять стійкий, тривалий характер.

Позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь 130000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків, та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 130000,00 (сто тридцять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 року у справі №185/7741/23, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я, до 65000,00 грн, та відповідно судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи.

Позивач не надав жодних доказів зазначеним обставинам щодо моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я та порушення його звичного образу життя внаслідок професійних захворювань. У актах з огляду ОСОБА_1 №43 від 11.01.2018 року та №180 від 27.01.2022 року на МСЕК - відсутні скарги позивача на психологічні страждання, зазначені в позові.

Єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах) є висновок експерта за наслідками проведення психологічної експертизи позивача. Позивачем не надано жодного письмового доказу про відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача, виключаючи всі обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Один лише факт втрати професійної працездатності не призводить безспірної необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки остання погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної її частини, відшкодуванням позивачу витрат на медичну і соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги, яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації позивача.

Відповідно до ч. 4 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції яка діяла на час виникнення правовідносин, Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення).

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов хибного висновку про нібито допущене відповідачем порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, а відтак і про наявні підстави для відшкодування роботодавцем моральної шкоди і настання цивільно-правової відповідальності роботодавця у випадку порушення вимог про безпеку праці. Вина відповідача не зазначена в жодному із документів, а щодо шкідливих факторів умов праці - іншої технології видобутку вугілля на території України ще не запроваджено. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача - не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Позивач щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був обізнаний про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - профмаршруту). Добровільне продовження роботи на підприємстві свідчить про те, що позивач своїми свідомими діями та бездіяльністю завдав шкоди своєму здоров`ю.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що адвокатом Меркуловою Т.П. не надано детального опису обсягу робіт виконаних робіт /наданих послуг адвокатом, не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, докази фактично понесених витрат не є підтвердженими, отже відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Т.П., надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Доводи відповідача, що позивач не надав доказів встановлення факту протиправних дій відповідача, в чому вони полягають та наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою шкодою позивачу є неспроможними, вказаний факт підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.09.2020 року.

Посилання відповідача на те, що важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконані ним трудових обов`язків не узгоджується з положеннями трудового закону, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок створити безпечні, нешкідливі умови праці.

Доводи відповідача про відсутність вини у заподіянні моральної шкоди позивачу внаслідок небезпечних, шкідливих, важких умов праці, які є технологічним процесом у виробництві є безпідставними, не узгоджуються з положеннями ст. 4, 13 Закону України « Про охорону праці», ст. 2, 153 КЗпП України.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють питання щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання або виробничої травми, спричинення моральних страждань, не встановлено залежність права позивача на відшкодування моральної шкоди при наявності висновку фахівця про зміни, які відбулись у психічному стані здоров`я позивача.

Доводи відповідача щодо отримання позивачем страхових виплат від ФСС України, тому позивач не має права на відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Отримання позивачем страхової виплати від ФСС України не впливає та не обмежує чи скасовує право позивача на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання. Відповідач в апеляційній скарзі просить зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача, з 130000грн до 65000,00 грн, отже відповідач фактично визнає право позивача на відшкодування моральної шкоди, що свідчить про необґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що адвокатом надана правнича допомога, яка пов`язана з розглядом справи, є реальною, пропорційною до предмету спору та обґрунтованою. Позов складений та підписаний адвокатом, відповідь на відзив на позовну заяву складений та підписаний адвокатом. Отже, адвокатом надані реальні послуги, пов`язані із розглядом справи.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року по справі №727/4597/19 зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а також що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що витрати позивача на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу складають 3000,00 грн.

Відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час відкриття апеляційних проваджень у цій справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 27.12.1993 року по 20.04.2017 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений 20.04.2017 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 10-13).

20 грудня 2017 року затверджено Акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 . Професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту (а.с. 16-18).

Відповідно до довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААА №051166 та серії 12ААА №732459 від 11.01.2018 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності у 65 відсотків (а.с. 19-19зв, 20зв-20).

Відповідно до довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААв №564130 та серії 12ААБ №120646 від 27.01.2022 року позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності у 65 відсотків, безстроково(а.с. 25, 26).

До матеріалів справи долучено акти огляду МСЕК №43 від 11.01.2018 року та №180 від 27.01.2022 року (а.с. 86-89, 90-94).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату позивачем додано до позовної заяви:

договір про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною (а.с. 31-31зв);

квитанцію видану ОСОБА_1 від 05.06.2023 року в сумі 5000,00 грн (а.с. 29);

ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П. (а.с. 30).

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що відповідно до відповідно до довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААА №051166 та серії 12ААА №732459 від 11.01.2018 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності у 65 відсотків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, з яким погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі 130000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату позивачем додано до позовної заяви:

договір про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П.;

квитанцію видану ОСОБА_1 від 05.06.2023 року в сумі 5000,00 грн;

ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П.

Відповідно до пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року сторони прийшли до згоди, що вартість роботи визначається за домовленістю сторін в залежності від складності та об`єму робіт за договором, вартість роботи адвоката оплачується за фактично виконану роботу. Всі витрати, пов`язані з виконанням умов договору, несе особа, яка уклала з адвокатом договір про надання правової допомоги (транспортні витрати, виготовлення адвокатом документів, необхідність для здійснення правової допомоги, поштові витрати).

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та неможливість визначення розміру фактичних понесених позивачем судових витрат, оскільки ним не додано документів на підтвердження узгодження ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П. розміру гонорару адвоката у відповідності до положень пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Т.П., про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що задовольняючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив в цій частині рішення, яке не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування судового рішення лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, витрати відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Щодо заяви позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Т.П. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано:

квитанцію видану ОСОБА_1 від 11.06.2024 року в сумі 3000,00 грн

ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П. у Дніпровському апеляційному суді.

Відповідно до пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П. сторони прийшли до згоди, що вартість роботи визначається за домовленістю сторін в залежності від складності та об`єму робіт за договором, вартість роботи адвоката оплачується за фактично виконану роботу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу немає, оскільки неможливо визначити розмір фактичних понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу тому, що ним не додано документів на підтвердження узгодження ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П. розміру гонорару адвоката у відповідності до положень пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 05.06.2023 року.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Тетяна Петрівна, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді першої інстанції - відмовити.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Тетяна Петрівна, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: