ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3963/24 Справа № 215/2822/23 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/2822/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»,

на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду машиніста крана 6 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування №4 до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ». 21 квітня 2023 року її було звільнено на підставі наказу № 3/96у від 21 квітня 2023 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені їй не була виплачена компенсація за невикористану основну відпустку за період робот з 03 лютого 2022 року по 21 квітня 2023 року та заробітну плату на загальну суму 39 262,62 гривень.

Посилається, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» заборгував їй компенсацію за дні невикористаної щорічної відпуски, заробітну плату, внаслідок чого повинен сплатити на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму, що належить їй від підприємства на день звільнення у розмірі 39262,62 гривень, середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні сум у розмірі 10 947 гривень та судові витрати.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 13 серпня 2023 року замінено відповідача з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ».

Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року прийнято змінений позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зеркін А.С., до співвідповідачів ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», в якому остання просить суд стягнути солідарно з співвідповідачів на її користь невиплачену суму на день звільнення в розмірі 39 262,62 гривень та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 10 947 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Тернівського районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 39262,62 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10 947 гривень, а всього 50 209,62 гривень. Стягнуто на користь держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» судовий збір у розмірі 1073,60 грн., з кожного. Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, замінивши відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», не направив останньому, ані позовної заяви, ані ухвали про залучення до участі у справі. Про вказані обставини ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» дізналося з Єдиного державного реєстру судових рішень та зверталося до суду із клопотанням про заміну відповідача на належного, яким є саме ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», однак, суд відмовив у задоволенні цього клопотання, а потім залучив ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» до участі у справі у якості співвідповідача, що свідчить про фактичну згоду суду із позицією ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ».

Наполягає на тому, що належним відповідачем у справі є саме ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке змінило свою назву на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а залучення до участі у справі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковим. Так, судом першої інстанції не було досліджено обставини створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» і не з`ясовано питання про те, чи прийняв останній на себе зобов`язання по виплаті нарахованої заробітної плати.

Суд не звернув увагу на те, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як боржник, визнав позовні вимоги, що свідчить про відсутність спору у даній справі та вимоги до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» мають бути залишені без задоволення.

Також, вказує на те, що ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» створено шляхом виділу із ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», із передачею йому активів та пасивів за розподільчим балансом та зобов`язання по заробітній платі не передавалися. Судом першої інстанції жодним чином не спростовано доводів ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про те, що останнє ніколи не було роботодавцем ОСОБА_1 .

Наголошує на тому, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» може нести виключно субсидіарну відповідальність з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як і інші правонаступники. Оскільки, основний боржник ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» визнав позовні вимоги, то відсутні правові підстави для покладення на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» субсидіарної відповідальності у порядку ст. 109, 619 ЦК України.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

При цьому, клопотання ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно ч.1 ст. 369 ЦПК України, станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Частинами 5, 6 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та відповідачем ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідачем ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» в прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року в частині стягнення заробітної плати за один місяць, яке допущено до негайного виконання, до прийняття судом апеляційної інстанції рішення по суті спору, відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦПК України, враховуючи перебування ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» у скрутному матеріальному становищі, через виконання виконавчого провадження №73949938, в межах якого накладено арешт на кошти, що надходять на рахунок ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та їх списання, і виконання оскаржуваного рішення суду в частині негайного виконання лише збільшить розмір таких сум, що призведе до неможливості в подальшому повернути списані кошти внаслідок можливого скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що компетенція та повноваження суду апеляційної інстанції, регламентовані нормами цивільного процесуального законодавства, їх обсяг та характер імперативно визначено законом.

Відповідно ч. 4 ст. 359 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд, у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження, зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Поняття «зупинення дії оскаржуваного рішення» та «зупинення виконання рішення суду» не є тотожними, оскільки є різними за своєю юридичною природою.

При цьому, відповідно ч. 8 ст. 394 ЦПК України, повноваження щодо зупинення виконання рішення наділений виключно Верховний Суд.

Аналіз зазначених норм закону, дає підстави дійти висновку, що апеляційний суд не наділений повноваженнями приймати процесуальні рішення про зупинення виконання рішень, що є предметом апеляційного перегляду в апеляційному порядку, як про те просить апелянт.

На підставі викладеного вище, клопотання ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про зупинення виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року в частині стягнення заробітної плати за один місяць, яке допущено до негайного виконання, не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що ОСОБА_1 з 02 лютого 2017 року працювала у ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» на посаді машиніста крана 6 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 4, наказом № 3/96у від 21 квітня 2023 року звільнена за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивачки та копією наказу ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

З наказом ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» № 3/96у від 21 квітня 2023 року про своє звільнення ОСОБА_1 була ознайомлена 21 квітня 2023 року під розпис.

Згідно наказу ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» № 3/96у від 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 передбачено компенсацію за невикористані 26 календарні дні основної відпустки за період роботи з 03 лютого 2022 року по 21 квітня 2023 року.

Згідно форми ОК-7 ОСОБА_1 з моменту звільнення з роботи 21 квітня 2023 року станом на 15 травня 2023 року ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» заборгованість не сплачено.

Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28 липня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» - ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу.

Згідно рішення № 1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11 квітня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні сум, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», у встановлені строки, не виплачував заробітну плату, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» на користь позивачки невиплачену заробітну плату в розмірі 39262,62 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10947 гривень.

Оскільки, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11 квітня 2023 року, який не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» із заробітної плати перед працівниками, суд дійшов висновку, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно ст. 109 ЦК України, а тому має нести субсидіарну відповідальність за невиплату заробітної плати позивачці ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судом та визнається сторонами, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно розрахункового листка за квітень 2023 року, ОСОБА_1 нараховано але не виплачено належні кошти, борг складає 39 262,62 гривень (а.с. 4), а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення цієї заборгованості, розмір якої не оспорюється у судовому порядку.

Відповідно статті 117 КЗпП України, в редакції станом на день звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно статті 117 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX від 01 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено судом, роботодавцем не проведено з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а тому остання має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно п. 5 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для визначення загальної суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, згідно форми ОК-7 заробітна плата позивачки за час її роботи в ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» за лютий-березень 2023 року складала 18 929,77 гривень, середньоденна заробітна плата становить 437,88 гривень.

Заявлений позивачкою розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 947 гривень (з 21 квітня 2023 року по 15 травня 2023 року 25 днів; 437,88 грн. х 25 днів) не перевищує розміру заборгованості з невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що він є співмірним із заявленим до стягнення розміром заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи, що судом було встановлено факт не проведення виплати всіх сум, що належать ОСОБА_1 від роботодавця ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке перейменовано у ТОВ «КЛАРІКС РЕМ23», при звільненні, останній повинен сплатити на користь позивачки середній заробіток у розмірі 10 947 гривень, розмір якого не оспорюється у судовому порядку.

Спір між сторонами виник з приводу покладення на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» обов`язку із виплати заборгованості по заробітній платі, як на правонаступника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке перейменовано у ТОВ «КЛАРІКС РЕМ23».

Відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», заперечуючи проти позову, зазначає, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» було утворено відповідно рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року та рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, шляхом виділу з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до розподільчого балансу останнього.

Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч. 3 ст. 109 ЦК України).

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч. 4 ст. 109 ЦК України).

Зі змісту положень частин третьої та четвертої статті 109 ЦК України убачається, що субсидіарна відповідальність нової юридичної особи, створеної шляхом виділу з основного боржника, може наставати щодо зобов`язань, які виникли до виділу та створення нової юридичної особи.

Подібні положення містяться в частині п`ятій статті 86 Закону України «Про акціонерні товариства», де визначено, що акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося. Якщо товариств, що виділилися, два чи більше, вони солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями разом з товариством, з якого здійснено виділ.

Отже, оскільки внаслідок виділу зберігається і юридична особа, з якої було здійснено виділ, і створюється нова юридична особа, в законі закріплено положення про взаємну субсидіарну відповідальність зазначених юридичних осіб за зобов`язаннями, боржником за якими була юридична особа, з якої здійснено виділ, та які існували перед виділом.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», яке є правонаступником ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

При цьому, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент розгляду спору, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», не перебуває в стані припинення.

Згідно рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» - ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу.

Згідно рішення № 1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11.04.2023 року, та несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до ст. 109 ЦК України.

Оскільки, розподільчий баланс від 11 квітня 2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» із заробітної плати перед працівниками, колегія суддів дійшла висновку, що, у даному випадку, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» має нести субсидіарну відповідальність за невиплату заробітної плати позивачці.

Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Субсидіарна відповідальність має місце у зобов`язаннях з множинністю осіб на стороні боржника.

Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред`явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності.

Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках: 1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову; 2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Розумність строку для надання відповіді на пред`явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред`являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором.

Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов`язанням або неотримання у розумний строк вимоги від основного боржника на пред`явлену вимогу, наділений правом пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника (ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно розрахункового листка за квітень 2023 року, ОСОБА_1 нараховано але не виплачено належні кошти, борг складає 39 262,62 гривень.

Станом на теперішній час заборгованість із заробітної плати роботодавцем не виплачена.

Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Тобто, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» був зобов`язаний виплатити позивачці всі суми саме 21 квітня 2024 року та до теперішнього часу розрахунку не провів, що свідчить про недотримання останнім не тільки розумного строку щодо сплати заборгованості із заробітної плати, але й про грубе порушення норм трудового законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення боргу, як з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», та і з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як з субсидіарного (додаткового) боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».

Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі є саме роботодавець позивачки ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а залучення в якості співвідповідача у справі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як і субсидіарного боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в розмірі 39 262,62 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10947 гривень.

При цьому, судом враховано положення частини 4 статті 109 ЦК України, якою встановлено, що якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розподільчий баланс від 11 квітня 2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», на теперішній час ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», із заробітної плати перед працівниками, що свідчить про неможливість встановлення обов`язків ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» за окремим зобов`язанням ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», на теперішній час ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в розмірі 39 262,62 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10947 гривень солідарно з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», що відповідає положенням частини четвертої статті 109 ЦК України і доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів апеляційного суду не приймаються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не впливають на правильність висновків суду по суті спору, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста