Провадження № 2-п/947/130/24
УХВАЛА

10.10.2024

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Представника заявника адвоката Гаврилюка Ю.С.

Представника заінтересованої позивача ОСОБА_1

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 22.02.2024 по цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю ,-

ВСТАНОВИВ:

Київським районним судом м. Одеси 22.02.2024 року було винесено заочне рішення по цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.

Даним рішенням було визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_3 .

17.09.2024 до суду надійшла заява подана ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення на підставі того що відповідач не була належними чином повідомлена про дату і час розгляду справи а тому не змогла належними чином здійснити захист власних інтересів.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву та наполягали на перегляд заочного рішення.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви.

Суд , проаналізувавши подану заяву та обґрунтування необхідності скасування заочного рішення а також заперечення від представника позивача прийшов до висновку що у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити з таких підстав:

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

Згідно ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається що ухвалою від 01.11.2021 року було відкрито провадження по цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.

Згідно даних Адресної служби відповідач ОСОБА_4 з 26.01.2006 року зареєстрована в АДРЕСА_2 ( а/с 49).

Направлена за вказаною адресою рекомендоване повідомлення про виклик до судового засідання 22.11.2021 на року повернуто до суду без вручення із зазначенням адресат відсутній за вказаною адресою (а/с 54).

Направлена за вказаною адресою рекомендоване повідомлення про виклик до судового засідання на 25.01.2022 року було отримано 30.11.2021 року особисто, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ( а/с 50).

Таким чином , у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України, судом були здійснені визначені законом дії яки є достатніми за для можливості проведення заочного розгляду справи.

Суд критично ставиться до висловлювань сторони відповідача про факт не проживання відповідача за вказаною адресою тривалий час, так як саме на особу, у випадку зміни її постійного місця проживання покладається тягар здійснення офіційної реєстрації постійного місця проживання та не бажання таких дій мають відповідні наслідки, крім іншого, у вигляді визначення місця постійного проживання сторони по справам для суду.

Крім того суд вважає що посилання сторони на те що у випадку скасування заочного рішення , у майбутньому, сторона буде мати можливість надання власних доказів та заяв по суті справи ( зокрема, зустрічного позову ) не може сприйматись як посилання на докази які мають суттєва значення у відповідності до вимог ст. 232 ЦПК України, так як про наявність відповідних доказів повинно заявляти саме під час розгляду вказаної заяви а з боку сторони не подано жодної заяви про наявність доказів або про неможливість їх отримання стороною.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, одним з критеріїв якого є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору.

Принцип рівності сторін вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в суттєво невигідне становище порівняно з опонентом (див. Avotiтр проти Латвії) [GC], №17502/07, § 119, ЄСПЛ 2016, і Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів, 27 жовтня 1993 р., § 33, серія A, № 274).

Посилання сторони на неповноту судового розгляду та питання переоцінки наявних у справі доказів , у розумінні вимог цивільного процесу, не є підставою для перегляду заочного рішення та може бути предметом дослідження апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи вищевикладене суд вважає недоведеним у судовому засіданні представником відповідача наявність підстав для перегляду заочного рішення, що є підставою для залишення вказаної заяви без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284,287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву подану ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 22.02.2024 по цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю квартиру АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення означає що зазначене заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повна ухвала складена 15.10.24

Суддя В. О. Луняченко