БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2024 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.

за участю секретаря Хоменко Т. А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Неллі Сабіровна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2021 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла вказана вище цивільна справа № 200/20542/18.

Позовна заява обґрунтована тим, що 18.02.2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», назву якого в подальшому змінено на АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № К3Р0GА15006728 від 18.02.2008 (далі - кредитний договір), згідно якого банк зобов`язався видати ОСОБА_3 кредит у розмірі 16 575,00 доларів США на споживчі цілі, а саме придбання ідеальної 1/4 частки квартири, а також у розмірі 1 575,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 18.02.2013.

19.02.2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено іпотечний договір № К3Р0GА15006728 від 19.02.2008 (далі договір іпотеки), за умовами якого з метою забезпечення належного виконання зобов`язання іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме належну ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

22.06.2017 ОСОБА_3 та її представнику за довіреністю ОСОБА_1 з Кабінету електронних сервісів стало відомо, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк» згідно рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34948760 від 26.04.2017.

Разом з тим, вказане вище рішення про державну реєстрацію вважає незаконним та таким, що суперечить положенням договору іпотеки з наступних підстав.

Так, банком не було дотримано всіх умов, які повинні передувати зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а саме позивач не отримувала письмових вимог банку про усунення порушення умов кредитного договору, а також не було проведено оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності 26.04.2017. Крім того, чинні на той час положення законодавства не передбачали можливості проведення державної реєстрації права власності на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк» не укладався. Всупереч встановленим вимогам, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва А. А. при здійсненні державної реєстрації не повідомляла ОСОБА_3 про перехід її права власності до АТ КБ «Приватбанк». Також позивач зазначає, що вказана квартира є її постійним місцем проживання, загальна її площа складає 66 кв.м., іншого житла вона не має та згоди на відчуження даної квартири не давала, тому звернення на предмет іпотеки відбулось з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, у приватного нотаріуса Арсеньєвої А. А. не було підстав для проведення державної реєстрації права власності за відповідачем, тому її дії є незаконними.

За наведених вище обставин, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2017, індексний номер: 34948760, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А. А., та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 20152950 про державну реєстрацію права власності АТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е. В. від 03.01.2019 відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєвої Анастасії Анатоліївни, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (Т.1,а.с.51-52).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е. В. від 20.03.2019 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (Т.1,а.с.82-84).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2020 вказану вище справу прийнято до провадження судді Литвиненко І. Ю. та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (Т.1,а.с.124).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2020 дану цивільну справу прийнято до провадження судді Куцевола В. В. та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (Т.1,а.с.133-134).

Ухвалами судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевола В. В. від 01.03.2021 та 02.03.2021 вказану вище цивільну справу № 200/20542/18 за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєвої Анастасії Анатоліївни, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та заяву про забезпечення доказів в даній справі передано на розгляд за підсудністю до Березанського міського суду Київської області (Т.1,а.с.186-188).

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.05.2021 вказані вище цивільна справа та заява про забезпечення доказів розподілені судді Голік Г. К. (Т.1,а.с.194-195).

Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області Голік Г. К. від 31.05.2021 цивільну справу № 200/20542/18 за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсєньєвої Анастасії Анатоліївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання (Т.1,а.с.198).

Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області Голік Г. К. від 27.05.2021 заяву ОСОБА_3 , подану представником позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову повернуто заявнику (Т.1,а.с.196).

Розпорядженням керівника апарату Березанського міського суду Київської області від 17.03.2023 № 28 у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_4 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи № 200/20542/18 (Т.3,а.с.1).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023 головуючим суддею у справі визначено суддю Капшученко І. О. (Т.3,а.с.2).

Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О. від 20.03.2023 справу прийнято до розгляду, розпочато її розгляд спочатку за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (Т.3,а.с.4).

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 05.10.2023 клопотання позивача ОСОБА_3 про заміну неналежного відповідача на третю особу та про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору задоволено, залучено приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєву Анастасію Анатоліївну та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каримову Неллі Сабіровну до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виключено приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсєньєву А. А. зі статусу відповідача, та розгляд цивільної справи продовжено (Т.3,а.с.136-140).

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30.01.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (Т.3,а.с.245).

22.06.2021 представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти пред`явленого позову заперечив та вказав, що за умовами укладеного між банком та позивачем 19.02.2008 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.06.2013 у справі № 22-Ц-536/2013 звернуто стягнення на майно позивача і в подальшому надіслано вимогу про дострокове виконання зобов`язань по кредиту протягом 30 днів з дня отримання. Зазначена вимога була отримана стороною 23.01.2014, проте виконана не була, тому банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А. А. з відповідними документами, на підставі яких нотаріусом було зареєстровано право власності за АТ КБ Приватбанк на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Банк правомірно задовольнив свої кредиторські вимоги шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на основі іпотечного застереження, а письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, однозначно трактується як згода власника, оскільки підпис іпотекодавця (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення. В даному випадку не здійснювалось примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки через органи і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не порушені. Банком на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» також направлено позивачу повідомлення про намір забезпечення вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позивач отримала повідомлення, разом з тим, не надала заперечень щодо реалізації предмету іпотеки та не заявила про намір придбати предмет іпотеки. Таким чином, бездіяльність позивача слід вважати мовчазною згодою на вирішення питання в позасудовому порядку. Враховуючи вищезазначене, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю (Т.1,а.с.201-203,Т.2,а.с.12-17).

29.05.2024 представник позивача ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких зазначила, що вказане вище рішення Апеляційного суду Київської області винесене 19.06.2013, а виконане 12.12.2016, тобто після закінчення терміну для його виконання (ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»), а також в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, без згоди власника, а також в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме ОСОБА_3 не надіслано повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу, відповідно іпотекодавець мав пріоритетне право купівлі-продажу, не повернута різниця між ціною продажу квартири та сумою, стягнутою за рішенням суду, а також не надано звіт про розподіл коштів. Отже, АТ КБ «Приватбанк» своїми діями порушив право ОСОБА_3 на володіння майном, про що позивач дізналася після закриття підготовчого провадження, коли була виконана ухвала суду про витребування доказів, що позбавило її можливості на зміну предмету та підстав позову. За таких обставин, позов підтримала у обсязі пред`явлених позовних вимог, просила задовольнити (Т.4,а.с.151-157).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пред`явлений позов підтримала у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, просила його задовольнити. Вказала на порушення відповідачем процедури відчуження майна та продаж квартири за заниженою ціною.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти пред`явленого позову заперечила з підстав, наведених у відзиві, у задоволенні позову просила відмовити.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (Т.5,а.с.38-на звороті).

Треті особи приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва А. А. та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися (Т.3, а.с.43, 45, 65, 79, 93-94, 107-108, 112, 118, 132-133, 148-149, 154, 166, 166а, 167-169, 172, 176, 178, 192, 196-197, Т.4, а.с.1, 7-9, 57, 59а-60 ,62, 124, 140-141, 143, 146-150, 193, 200б-201, 213-214, 221, 225-226, 234а-238, Т.5, а.с.19, 32-33, 41-44).

Так, згідно з п.п. 1,4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1,4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Враховуючи вказане, керуючись ч. 1 ст. 223, п.п. 1,4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних вище учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Так, 18.02.2008 між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого, в свою чергу, є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», було укладено кредитний договір № К3Р0GА15006728 від 18.02.2008 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 16 575,00 доларів США, а саме на споживчі цілі у розмірі 15 000,00 доларів США на придбання ідеальної 1/4 частки квартири, а також у розмірі 1 575,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 18.02.2013, а позичальник зобов`язалась повернути кредит згідно порядку та в строки, визначені в договорі, сплатити відсотки та інші платежі, передбачені договором. Згідно з п. 8.3 кредитного договору сторони дійшли згоди, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за вказаним договором виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за цим договором (п.п.1.1,2.1.1,3.1,8.1-8.3 кредитного договору) (Т.1,а.с.18-23).

19.02.2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири № К3Р0GА15006728 від 19.02.2008 (далі договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Лялик О. В., зареєстрований у реєстрі за № 333, згідно з яким з метою забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № К3Р0GА15006728 від 18.02.2008 іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 18.02.2008 № 325, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Лялик О. В., та договору дарування 3/4 частин квартири від 25.05.2007 № 1106, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Черниш О. Д. (п.п.1,2,33.1-33.3 договору іпотеки) (Т.1,а.с.24-31,214-215,Т.2,а.с.32-35).

Одночасно з укладенням договору іпотеки іпотекодавцем ОСОБА_3 підписано заставну, що передається іпотекодержателю та залишається в нього до повного виконання позичальником основного зобов`язання, після чого передається іпотекодавцю (п. 5 договору іпотеки) (Т.1,а.с.216,Т.2,а.с.36).

В п. 22 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку порушення кредитного договору позичальником звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 27 вказаного договору, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі, на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі, отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.06.2013 у справі № 22-Ц-536/2013 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення Березанського міського суду Київської області від 10.10.2011, яким вказаний вище позов задоволено частково, було змінено та викладено абзац 2 резолютивної частини вказаного рішення в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К3Р0GА15006728 від 18.02.2008 в розмірі 13 175,22 дол. США, і складається із заборгованості за кредитом 11 475,93 доларів США, 512,43 долари США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14,18 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 515,29 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 31,5 долари США штраф (фіксована частина), 625,89 долари США штраф (процентна частина), та відповідно до договору іпотеки від 19.02.2008, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки без необхідності отримання будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 66,6 кв.м. із застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за ціною, яка має бути визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна», в іншій частині рішення залишено без змін. Вказане вище рішення суду набрало законної сили 19.06.2013 та в касаційному порядку не оскаржувалось (Т.1,а.с.205-208,Т.2,а.с.20-26).

12.12.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н. С., зареєстрований в реєстрі за № 4069, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» передає у власність покупцю ТОВ «Естейт Селлінг», а ТОВ «Естейт Селлінг» приймає у власність нерухоме майно, а саме 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , та зобов`язується сплатити продавцю грошові кошти. Згідно з п. 4 вказаного договору купівлі-продажу, продаж вказаного нерухомого майна здійснюється відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 19.06.2013 у справі № 22-Ц-536/2013, яке набрало законної сили 19.06.2013; з пункту 6 договору вбачається, що вартість відчужуваного майна визначена відповідно до звіту (ідентифікатор за базою ФДМУ 1252075_15082016_0508 ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ») про оцінку майна та становить 455 545,00 грн. (Т.4,а.с.20-21,31-32).

05.02.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір № 2Е005Г від 05.02.2013, поручитель ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», про надання ТОВ «Естейт Селлінг» кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 3 300 000,00 грн. Згідно з п.п. 6.1, 6.3 договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його сторонами та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами (Т.4,а.с.11-14,25б-29).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором № 2Е005Г, 21.03.2017 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладено договір іпотеки № 2Е005Г/DІ79, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н. С., зареєстрований в реєстрі за № 2733, згідно з яким іпотекодавець ТОВ «Естейт Селлінг» передає в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належне йому на праві власності нерухоме майно, зазначене в п. 7 цього договору, а саме 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером запису про власності за № 17975959 (п.п.1,2,7 договору іпотеки від 21.03.2017) (Т.4,а.с.16-19,23-25а).

26.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Арсеньєвою А. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34948760 від 26.04.2017, згідно якого право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки № 2733 від 21.03.2017, посвідченого 21.03.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н. С., та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 26.04.2017 внесено запис про право власності № 20152950, що підтверджується інформаційними довідками № 90292522 від 22.06.2017, № 233974252 від 25.11.2020, № 246269335 від 28.02.2021 (Т.1,а.с.14-17,162-165,209-211,Т.2,а.с.27-31).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок 12.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки спосіб реалізації предмета іпотеки зазначається в рішенні суду.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду на час виникнення спірних правовідносин є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України "Про іпотеку" у відповідній редакції); 2) застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України № 1952 державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

За змістом наведених норм державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Так, положеннями частини першої статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин.

Водночас, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказані висновки неодноразово зазначались у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки, він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані між собою зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст і правову природу.

Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту (пункти 102,108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

У вказаній постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (п.104) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна, відповідно до якого захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

У такому випадку саме рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності за позивачем. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)).

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16-ц).

Враховуючи вказане, визначення предмета та підстав поданого позову є виключним правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Так, позивач звернулась до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію, згідно з якими право власності на належне їй спірне майно зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк».

При цьому позовні вимоги фактично обґрунтовані наявністю у неї права власності на спірне нерухоме майно та протиправністю дій відповідача щодо позбавлення позивача такого права (звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № К3Р0GА15006728 від 19.02.2008).

Зважаючи на обставини даної справи, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до його порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки № 2733 від 21.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С., укладеного між ТОВ «Естейт Селлінг» як іпотекодавцем та ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателем.

При цьому той факт, що після звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № К3Р0GА15006728 від 19.02.2008 та реєстрації права власності на вказане вище спірне майно за ТОВ «Естейт Селлінг» право власності на квартиру було повторно відчужене ПАТ КБ «Приватбанк», не змінює суті правовідносин, які виникли, та статусу ПАТ КБ «Приватбанк» у них як правонабувача.

Отже, за встановлених вище обставин, оскільки у даних правовідносинах позивач у справі та відповідач не перебувають між собою у договірних відносинах, то позивач повинен використовувати речово-правові способи захисту, а відповідно належним та ефективним способом захисту його прав має бути звернення позивача до суду саме з вимогою про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване.

Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій.

Так, чинне положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Отже, у даному випадку позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав не опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Задоволення такого позову матиме наслідком повернення у стан, що існував до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, а саме внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право на спірне майно на попереднім власником, яким у даному випадку є ТОВ «Естейт Селлінг», яке до участі у справі взагалі залучено не було.

Доводи представника позивача про те, що на момент звернення до суду з позовом і до витребування доказів судом остання не знала і не могла знати про дійсну природу правовідносин, які виникли, та як наслідок не могла остаточно визначити предмет та підстави позову, не заслуговують на увагу та відхиляються судом, оскільки з долученої позивачем при зверненні до суду з позовом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90292522 від 22.06.2017 вбачається, що оспорюване рішення про державну реєстрацію № 34948760 прийнято та запис про право власності № 20152950 внесено на підставі договору іпотеки № 2733 від 21.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С., укладеного між ТОВ «Естейт Селлінг» як іпотекодавцем та ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателем, що очевидно вказує на той факт, що право власності за відповідачем зареєстровано на підставі правочину, у якому позивач не є стороною.

Щодо вимоги про скасування запису про державну реєстрацію, окрім вказаного вище, суд зазначає, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, вказану вище статтю 26 Закону України № 1952, яка не передбачає такого способу судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Отже, з 16.01.2020 застосування такого способу захисту не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України № 1952, та в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем у справі спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, а тому не спроможний надати ефективний захист його прав, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 223, 258-259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Неллі Сабіровна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя І. О. Капшученко