Номер провадження 2/754/5019/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Улезко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Сіщук Володимир Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.27 липня 2024 року позивач, від імені якого діє адвокат Кишеня В.С., звернувся з цим позовом. Позивач просив суд:

визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №28133, виданого 16.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" заборгованості у розмірі 15130,00 грн таким, що не підлягає виконанню;

стягнути з ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" на користь позивача в порядку повернення сплаченого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 4295,38 грн сплачених на основі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №28133, виданого 16.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" заборгованості у розмірі 15130,00 грн.

2.Свої вимоги позивач мотивував тим, що при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №28133, виданий 16.09.2021 року. Це напис був вчинений на підставі кредитного договору №17.02.2021-100007357 від 17.02.2021.

3.Позов мотивовано порушенням порядку процедури вчинення виконавчого напису, оскільки заборгованість є спірною, відсутній розрахунок за кредитним договором, докази направлення позивачу вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останнім такої вимоги. Приватний нотаріус застосував нечинні норми, які регулюють вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі.

4.Позивач також стверджує, що у рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом з нього за місцем роботи приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком В.В. було стягнуто кошти в сумі 4295,38 грн (виконавче провадження № НОМЕР_2), тому ці кошти підлягають поверненню відповідно до статті 1212 ЦК України.

5.Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

6.У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178 ЦПК України).

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

7.Відповідач просив залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що цей спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п. 10.1 кредитного договору.

8.Відповідач не надав суду примірник договору, яке містить третейське застереження.

9.Суд викликав в судове засідання представника відповідача для надання пояснень щодо укладення кредитного договору, визнавав явку обов`язковою.

10.Відповідач в судове засідання не з?явився, про причини неявки не повідомив, тому суд розглянув справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи.

11.Представник позивача заперечив підписання позивачем договору, повідомив суду про відсутність у нього примірника кредитного договору.

12.Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (п. 6 частини першої статті 257 ЦПК України).

13.Суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки відповідач не довів укладення між сторонами договору з третейським застереженням.

14.Позивач у позові просив стягнути з відповідача сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 7 000,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

15.17 вересня 2024 року відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в якому просив зменшити суму витрат на правову допомогу до 3 000,00 грн.

16.Представник позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету в системі «Електронний суд».

17.Представник позивача подав для долучення до матеріалів справи лист приватного виконавця від 17.09.2024 вих № 6726118 на підтвердження сум, що були стягнуті з позивача, а також заяву про розгляд справи без його участі.

18.Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи та подання представником позивача заяви про розгляд справи без участі (частина друга статті 247 ЦПК України).

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

19.16 вересня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованості у розмірі 15130,00 грн.

20.Відповідно до його змісту напис був вчинений на підставі кредитного договору №17.02.2021-100007357 від 17.02.2021.

21. У матеріалах справи відсутній примірник цього кредитного договору та докази, які б підтверджували, що цей договір був посвідчено нотаріально.

22.У матеріалах справи відсутні також докази, які б підтверджували отримання позивачем від відповідача позасудової вимоги щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса.

23.26 жовтня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Сіщук В.В. відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 щодо виконання цього виконавчого напису.

24.У межах виконавчого провадження з позивача було стягнуто 4495,38 грн, що складається з: 3436,70 грн - сума, яка перерахована на користь стягувача; 343,68 грн - основна винагорода приватного виконавця; 200,00 грн - авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 515,00 грн - витрати виконавчого провадження (лист приватного виконавця від 17.09.2024 вих № 6726118).

25.Спір у справі виник внаслідок порушення вчинення виконавчого напису і стягнення з позивача на підставі цього напису коштів.

ОЦІНКА СУДУ

26.Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

27.Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону).

28.Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України "Про нотаріат").

29.Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18).

30.У пунктах 20, 22 постанови Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначила, що "вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172".

31.Пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (станом на 16.09.2021), було встановлено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

32.26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662, якою доповнив перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості."

33.Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

34.Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19) зробив висновок, що: "укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника".

35.Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 83, 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) виснувала, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

36.У справі, що розглядається, оскаржуваний позивачем виконавчий напис був вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відсутні докази, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально.

37.З цих підстав, враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

щодо повернення безпідставного отриманих коштів

38.Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

39.У межах виконавчого провадження з позивача було стягнуто і перерахована на користь стягувача (відповідача у справі) 3436,70 грн. Інша частина стягнутих коштів була направлена на покриття витрат виконавчого провадження, і відповідач не є набувачем цих коштів.

40.Суд визнав виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому правова підстава набуття цих коштів відпала. Отже, відповідач повинен повернути позивачу суму в 3436,70 грн, що були стягнуті з останнього, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

41.Водночас в задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки відповідач не є набувачем коштів (343,68 грн - основна винагорода приватного виконавця; 200,00 грн - авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 515,00 грн - витрати виконавчого провадження, які стягненні з нього в рахунок витрат виконавчого провадження. Тому не може бути застосовано норму про повернення безпідставно набутого майна за рахунок віжповідач стосовно цієї суми.

Висновки щодо розподілу між сторонами судових витрат

42.Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

43.Загальна сума заявлених позивачем вимог становила 4 295,38 грн, а суд стягнув 3 436,70 грн. Таким чином, розмір задоволених вимог становить 80% від загальної суми позову (3 436,70 грн / 4 295,38 грн ? 0,8).

щодо судового збору

44.Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за подачу позову з майновою вимогою.

45.Оскільки позов було задоволено частково і позивач отримав 80% від заявленої суми, він має право на відшкодування 80% сплаченого судового збору. Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 969,07 грн судового збору (1211,20 грн *0,8).

щодо витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката

46.Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

47.Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1.попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2.визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3.розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Таки висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

48.Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

49.Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

50.Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

51.Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

52.Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

53.За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

54.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

55.Отже, для того щоб суд визнав судові витрати такими, що підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони, витрати повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

56.Повертаючись до обставин цієї справи, суд, враховуючи вищевикладені висновки Великої Палати Верховного Суду, встановив, що позивач довів, що він поніс витрати на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн, надавши такі докази:

- договір про надання правничої допомоги від 24 січня 2024 року, укладений з адвокатом Кишенею В.С.;

- акт прийому - передачі наданих послуг № 1 від 09.07.2024;

- квитанція № ЕС73-НЕ24-286Т-8484 від 16.07.2024 про отримання оплати за складання позовної заяви у сумі 7 000,00 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія № 3248.

57.У заяві про зменшення відповідач виклав свої заперечення щодо витрат на правничу допомогу. Зазначив, що розмір витрат не відповідає пропорційності до предмету спору з урахуванням ціни позову, оскільки сума безпідставно набутих коштів складає 4295,35 грн. Спір, що виник, для кваліфікованого юриста не становить значної складності, не потребує дослідженню великої кількості нормативно-правових актів та документів.

58.Суд бере до уваги, що:

- предметом спору у зазначеній справі є виконавчий напис на суму 15130,00 грн;

- адвокат брав участь в одному судовому засіданні;

- фактично правова допомога у цій справі полягала у поданні позову та участі адвоката в одному судовому засіданні.

59.Отже, виходячи з конкретних обставин справи, та загальних принципів визначення розміру гонорару адвоката, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на оплату послуг адвоката не є завищеною, відповідає фактичному обсягу наданої правової допомоги.

60.Водночас, суд бере до уваги, що позов у справі задоволено частково, а тому за правилами пункту пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, що регулює розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрат на оплату послуг адвоката, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

61.Оскільки позов було задоволено частково і позивач отримав 80% від заявленої суми, він має право на відшкодування 80% витрат на оплату послуг адвоката. Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 5600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (7000,00 грн *0,8).

Керуючись статтями 2-13, 76-83, 89, 137, 141, 142, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів, - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №28133, виданий 16.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" заборгованості у розмірі 15130,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (01032, місто Київ, вул. Саксаганського, 133-А, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти в сумі 3436,70 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 600,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 969,07 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункту 1 частина друга статті 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).

Повний текст складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО