Справа № 466/8626/24
Провадження № 4-с/466/30/24
У Х В А Л А

01 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/з Васинчик М.О.

представника приватного

виконавця Кусого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича ,-

встановив:

22.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій просить визнати незаконними дії приватного виконавця Білецького І.М. щодо винесення в межах виконавчого провадження № 74727558 постанови про залучення осіб для знесення самочинного будівництва від 15.08.2024р.

27.09.2024р. від представника скаржника, адвоката Хамуляка М.М. ,на адресу суду надійшло клопотання про залишення скарги без розгляду.

В судовому засіданні, представник приватного виконавця Білецького І.М., адвокат Кусий А.В. не заперечив проти задоволення клопотання скаржника про залишення скарги без розгляду. При цьому пояснив, що на його думку, ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, адже останній подає декілька скарг на дії одного й того самого приватного виконавця, з тим самим предметом та з тих самих підстав, за очевидної відсутності предмету спору. Також, адвокат Кусий А.В. просив суд, при ухваленні рішення по даній скарзі, вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Білецького І.М. витрати на правничу допомогу. Адже адвокат готував відзив на скаргу, був присутній в судовому засіданні, тому має право на відшкодування таких витрат.

Заслухавши пояснення представника приватного виконавця Білецького І.М., адвоката Кусого А.В., оглянувши заяву представника скаржника та матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Виходячи із наведеного, суд прийшов до переконання, що заява підлягає до задоволення, оскільки це право позивача, тому скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича слід залишити без розгляду.

При цьому суд не бере до уваги твердження адвоката Кусого А.В. про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальним правами, з огляду на наступне.

Так, предметом спору у даній скарзі є дії приватного виконавця Білецького І.М. щодо винесення в межах виконавчого провадження № 74727558 постанови про залучення осіб для знесення самочинного будівництва від 15.08.2024р.

З аналогічною за змістом скаргою, ОСОБА_1 звертався до суду 06.08.2024р., проте про визнання незаконними дії приватного виконавця Білецького І.М. щодо винесення в межах виконавчого провадження № 74727558 подібних постанов від 01.08.2024р. Ухвалою суду від 23.09.2024р. у задоволенні скарги відмовлено.

Як встановлено, виконавче провадження № 74727558 відкрито на виконання судового рішення у справі № 466/9948/21, яке оскаржувалось в апеляційній та касаційній інстанції. Так, ухвалою Верховного Суду від 03.09.2024р. задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.24р. у цивільній справі № 466/9948/21, якою зобов`язано ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт.

Таким чином, ОСОБА_1 подано клопотання про залишення скарги без розгляду, лише після постановлення 03.09.2024р. Верховним Судом ухвали про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.24р., що на переконання суду не може розцінюватись, як зловживання процесуальними правами.

Що стосується клопотання адвоката Кусого А.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Білецького І.М. витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із частиною шостою ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З наведеного слід дійти висновку, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Таким чином, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

При цьому суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом своїх прав та ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, частиною першою статті 55, ст. 124 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, відповідно до положень частини 1 статті 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі N 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі N 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі N 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі N 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі N 521/3011/18.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Серед іншого слід зауважити, що у цій справі суд не встановив зловживання процесуальними правами з боку скаржника, не застосовував до нього будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання ним процесуальними правами.

Адже, як зазначалось вище, власне постановлення 03.09.2024р. Верховним Судом ухвали про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.24р. стало підставою для подання скаржником клопотання про залишення скарги без розгляду.

Таким чином, підстав для констатування факту необґрунтованості дій скаржника у зв`язку із зверненням до суду з цією скаргою та із заявою про залишення її без розгляду не встановлено. Зворотного адвокатом Кусим А.В. не доведено. Жодних доказів, які вказували на необґрунтованість дій скаржника, суду не надано.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 15 000,00 грн, пов`язаних із правовою допомогою, адвокат Кусий А.В. не зазначив, які дії скаржника у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням скарги без розгляду.

Суд зазначає, що наявний відзив у матеріалах справи не є тим належним та достатнім доказом, який підтверджує необґрунтовані дії скаржника при звернені до суду. Відзив по своїй суті містить лише виклад заперечень проти скарги.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на скаржника витрат на професійну правничу допомогу, на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви адвоката Кусого А.В. про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. ч.1 п.5, 257, 260 ЦПК України, суд -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича щодо ухвалення в межах виконавчого провадження № 74727558 ( стягувач ОСОБА_2 ) постанови про залучення осіб для знесення самочинно збудованого об`єкту від 15.08.2024 залишити без розгляду .

У стягненні з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича витрат на правничу допомогу відмовити.

Скаржник (боржник): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, місцезнаходження: м. Львів, вул. Грабовського, 11, оф. 104.

Стягувач : ОСОБА_2 ; адреса АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення у формі ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 02 жовтня 2024 року.

Суддя: І. Є. Зима