Провадження № 22-ц/801/871/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуСправа № 127/24676/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Міхасішина І.В.,

суддів : Матківської М.В., Сопруна В.В.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 127/24676/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нежитлових приміщень об`єктом права спільної сумісної власності,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання нежитлових приміщень об`єктом права спільної сумісної власності.

В заяві зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у зоні АТО загинув її чоловік ОСОБА_3 . З померлим фактично перебувала у шлюбі з 1993 року. У зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1997 року.

17 липня 2001 року шлюб між ними було розірвано, після чого ОСОБА_3 виїхав на роботу за кордон, в республіку Еквадор.

Після реєстрації розірвання шлюбу, у період перебування ОСОБА_3 за кордоном у 2001-2002 роках, вони підтримували шлюбні відносини, а 08 грудня 2005 року вони обвінчалися.

27 червня 2006 року за кредитні кошти вони придбали у спільну власність комерційну нерухомість нежитлові приміщення № VII і № VIII, загальною площею 81,5 кв.м, в підвалі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Банківський кредит і відсотки виплачували спільно до 2015 року.

Спірне нежитлове приміщення було зареєстровано на ім`я її чоловіка ОСОБА_3 .

Увесь цей час вони проживали спільно у квартирі АДРЕСА_2 . Разом із ними проживала її донька ОСОБА_4 , яку ОСОБА_3 сприймав як свою дитину.

14 лютого 2014 року вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції.

Отже, з 17 липня 2001 року по 14 лютого 2014 року вона спільно проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

На підставі наведеного та статей 60; 61; 70; 74 СК України, статей 15; 16; 368 ЦК України, просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період з 26 серпня 2004 року по 14 лютого 2014 року. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приміщення номер VII і VIII, загальною площею 81,5 кв.м, в підвалі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року позов задоволено (т. 3 а.с. 4-10).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на порушення норм процесуального права які призвели до неправильного вирішення справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Зажирко Ю.Д. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Воропай Л.А. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Системний аналіз змісту статей 371 та 372 ЦПК України дає підстави вважати, що встановлені законом строки розгляду апеляційної скарги мають правове значення при вирішенні питання про відкладення розгляду апеляційної скарги і що саме такий підхід при застосуванні зазначених норм процесуального права узгоджується із принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 статті 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановив наступне.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є доведеними належними і допустимими доказами, а обраний позивачкою спосіб захисту передбачений законом (т. 3 а.с. 4-10).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо.

Фактичні обставини справи

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31 липня 1971 року Вінницьким бюро РАГС, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Вінниця, про що 31 липня 1971 року зроблено відповідний запис № 2470 (т. 1 а.с. 5).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 27 січня 1990 року у Київському Палаці реєстрації шлюбів і народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації якого їй було присвоєно прізвище ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 6).

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 05 липня 1994 року відділом РАГС Радянської районної держадміністрації міста Києва, шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 розірвано, прізвища після розірвання шлюбу, у обох залишено ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 8).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 08 серпня 1997 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією державного Центру розвитку сім`ї, 08 серпня 1997 року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 9).

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 17 липня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у місті Києві шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 розірвано 17 липня 2001 року, про що зроблено запис за № 653. Прізвища після розірвання шлюбу, у обох залишено Диняк (т. 1 а.с. 18).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 01 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у місті Києві, 01 вересня 2001 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_10 , Прізвища після одруження у чоловіка ОСОБА_9 , у дружини ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 19).

У шлюбі ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_13 , про що відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві в книзі записів актів громадянського стану про народження 15 травня 2002 року зроблено відповідний запис № 887 (т. 1 а.с. 20).

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , виданого 25 серпня 2004 року Відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_10 розірвано 25 серпня 2004 року (т. 1 а.с. 21).

Згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30 листопада 2005 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_14 торгову палатку за 1500 гривень (т. 1 а.с. 43).

08 грудня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 отримали письмове благословіння Митрополита Вінницького і Могилів-Подільського УПЦ на укладення другого шлюбу та 02 серпня 2006 року обвінчалися (т. 1 а.с.22; 23).

Згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 27 червня 2006 року, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_15 нежиле приміщення, приміщення номер VII, VIII в підвалі житлового будинку за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,5 кв.м. Приміщення продане за 202 000 гривень.

Вказане нежиле приміщення зареєстровано за ОСОБА_3 на праві приватної власності (т. 1 а.с. 29; 30; 31; т. 3 а.с. 65-67).

Згідно із заявою ОСОБА_15 від 27 червня 2006 року він отримав від ОСОБА_3 202 00 гривень в рахунок належних з нього платежів по договору купівлі-продажу, посвідченому нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. 27 червня 2006 року за реєстром № 3047. Цим же нотаріусом засвідчено справжність підпису ОСОБА_15 на цій заяві (а.с.32).

Згідно із нотаріально посвідченим договором іпотеки від 27 червня 2006 року укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (за договором «Іпотекодержатель») і ОСОБА_1 (за договором «Іпотекодавець») для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником ОСОБА_3 боргових зобов`язань за Кредитним договором № CNL-В00/119/2006 від 27 червня 2006 року, Іпотекодавець надала Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно квартири за АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 33-39; 40-41).

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 14 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 14 лютого 2014 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний запис № 225. Прізвища після державної реєстрації шлюбу у чоловіка та жінки ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 68).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у Луганській області, Новоайдарський район, село Денежникове. Орган державної реєстрації актів цивільного стану, що видав 11 березня 2016 року свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 , Відділ реєстрації смерті у місті Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т. 1 а.с. 65; 150).

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до реєстру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року у справі № 127/18908/19 провадження 2/1272619/19 за позовом ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі органу опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Святошинського району міста Києва, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 29 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 20 травня 2021 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на частки приміщень № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У вказаній справі судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняли ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього сина померлого ОСОБА_17 , дружина спадкодавця ОСОБА_1 . Батьки спадкодавця ОСОБА_18 та ОСОБА_19 відмовились від прийняття спадщини на користь сина померлого - ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 113-119; 120-127; 128-137; 199-203).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/11020/20 (провадження № 2/127/1694/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про визнання права власності на частку у спільній власності подружжя (т. 1 а.с. 141).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2020 року у справі № 127/11020/20 (провадження № 2/127/1694/20) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про визнання права власності на частку у спільній власності подружжя залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/22305/20 (провадження № 2/127/3676/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про визнання права власності на частку у спільній власності подружжя (т. 1 а.с. 142).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року провадження у справі № 127/22305/20 (провадження № 2/127/3676/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 127/24676/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нежитлових приміщень об`єктом права спільної сумісної власності, яка перебуває в провадженні Вінницького міського суду у Вінницької області.

Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (пункт 5.6 постанови ВП ВС, 21.09.22р., у справі №908/976/19).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 86 постанови ВП ВС, 18.01.23р., справі №488/2807/17).

Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц провадження № 14-22цс20 суд апеляційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які є подібними з правовідносинами у цій справі з таких підстав.

У справі, що переглядається апеляційним судом предметом позову ОСОБА_1 є вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання нежитлового приміщення номер VII і VIII, загальною площею 81,5 кв.м, в підвалі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказаний спір щодо спадкового майна виник між спадкоємцями першої черги, а саме останньою дружиною спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та його сином від іншого шлюбу ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Згідно із висновками викладеними у пунктах 40; 41; 43; 67; 70 постанови ВП ВС від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц провадження № 14-22цс20

Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункт 40).

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК) (пункт 41).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (пункт 43).

Позивач заявив вимогу про визнання квартир спільним сумісним майном. Суди попередніх інстанцій цю вимогу задовольнили. Велика Палата Верховного Суду вважає такий висновок судів помилковим, оскільки обраний спосіб захисту є неефективним (пункт 67).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70).

За встановлених обставин у цій справі, ефективним способом захисту є вирішення вимоги про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року провадження у справі № 127/22305/20 (провадження № 2/127/3676/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 127/24676/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нежитлових приміщень об`єктом права спільної сумісної власності, яка перебуває в провадженні Вінницького міського суду у Вінницької області.

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 44 постанови ВП ВС, 22.09.22р. у справі №462/5368/16-ц).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (пункти 5.6, 5.9 постанови ВП ВС, 21.09.22р. у справі №908/976/19).

Судове рішення не відповідає критеріям ефективності у разі якщо судове рішення не захищає/не відновлює порушене/оспорюване право/інтерес; судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права/інтересу позивача; встановлює факти, які сторони можуть використовувати як преюдиційні; встановлює факти, на підставі яких можливий перегляд іншого судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами; судове рішення неможливо виконати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року у справі № 127/18908/19 провадження 2/1272619/19 за позовом ОСОБА_16 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі органу опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Святошинського району міста Києва, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 29 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 20 травня 2021 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на частки приміщень № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У пунктах 67; 71; 82 постанови ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц провадження № 14-67цс20 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (пункт 71).

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 82).

Згідно із висновком Великої Палати Верховного суду викладеним у постанові від 02 лютого 2021 року справа № 925/642/19 провадження № 12-52гс20, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Апеляційний суд керуючись принципом процесуальної економії, згідно з яким слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивачки без необхідності повторного звернення до суду, дійшов висновку про відмову у позові з підстав, що обраний позивачкою спосіб захисту є неефективним у цих правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із частинами 1 та 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню повністю з підстав, передбачених пунктами 1-4 частини 1 та частиною 2 статті 376 ЦПК України та висновків апеляційного суду у цій справі та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 367; 374; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нежитлових приміщень об`єктом права спільної сумісної власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун