10.09.2024 Єдиний унікальний номер 205/3469/24
Номер провадження: 2/205/2340/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі ордеру № 18 від 30.04.2012 року на житло, виданого ДП «Дніпропетровський науково виробничий комплекс «Електровозобудування», в подальшому реформоване в АТ «Дніпровський електровозобудівний завод», були вселені та проживають у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Проживаючи у даній квартирі більше 10 років, позивачі зазначають, що вони володіють таким майном відкрито і безперервно, з першого дня вселення, сплачують комунальні послуги за власні кошти та утримують квартиру в належному стані і порядку. Згідно листа №П-259/01/09-23 Департаменту житлового господарства, який є держателем адміністратором розділу «Муніципальне житло» Реєстру обкатів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, станом на 19.06.2023 року відомості про квартиру АДРЕСА_2 в Реєстрі об`єктів комунальної власності відсутні. Згідно інформаційної довідки від 21.10.2023 року за вищевказаними параметрами запиту по квартирі АДРЕСА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості також відсутні. Згідно листа Регіонального відділення Фонду державного майна від 22.02.2024 року за № 18-09-00930 вказана квартира також не обліковується в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності. Таким чином, квартира АДРЕСА_2 де-факто і де-юре не являється об`єктом державної або комунальної власності. Відтак, позивачі вважають, що набули законного права володіти нерухомим майном, яким користуються більше 10 років, на підставі діючого законодавства.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачі звертаються до суду та просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку набувальної давності, та визнати за, ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку набувальної давності.

Представник Дніпровської міської ради у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даному випадку із доданих до матеріалів справи доказі не можна зробити висновку про заволодіння квартирою в порядку набувальної давності. У зв`язку з чим представник відповідача просить відмовити позивачам в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Позивачі подали до суду свої письмові пояснення на відзив, в якому просили задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У таких поясненнях по суті справи позивачі заперечують проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у позовній заяві та просять суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволені позовних вимог, з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 30.04.2012 року з дозволу комерційного директора ДП «НВК «Електровозобудування» С.С. Осуховського, було видано ордер № 18 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 сім`єю у складі: ОСОБА_1 основник квартиронаймач, ОСОБА_2 син.

Судом також встановлено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_2 дійсно зареєстровані з 15.05.2012 року і постійно проживають у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 2115 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 20.02.2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 щорічно сплачує грошові кошти надані комунальні послуги КП «Жилсервис-5», ТОВ «Екологія-Д», що підтверджується наданими суду квитанціями.

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській області від 22.02.2024 року за № 18-09-00930, повідомлено, що з листом Фонду державного майна України від 19.02.2024 року за № 10-62-4755 відомості про нерухоме майно за місцезнаходженням: АДРЕСА_4 , від суб`єктів управляння до Фонду державного майна України з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не передавалися.

Разом із цим, судовим розглядом встановлено, що згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 року № 29/30» Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі ДП «ДНВК «Електровозобудування», міська рада надала дозвіл на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, у тому числі, і будинку АДРЕСА_4 , які перебувають на балансі ДП «ДНВК «Електровозобудування», з передачею на баланс КДЕП № 25, згідно з актами приймання передачі.

Оскільки позивачі наполягають на тому, що вони добросовісно заволоділи спірним майном у вигляді вказаної квартири, а також відкрито, безперервно користуються та далі володіють нею більше 10 років, у зв`язку з чим є наявними підстави для визнання за ними права власності на таке майно, а відповідач, у свою чергу, не визнає та заперечує таке право позивачів, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21).

В даному випадку, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачі були вселені в спірну квартиру на підставі ордеру від 30.04.2012 року за № 8, виданого з дозволу комерційного директора Державного підприємства «Дніпропетровський науково виробничий комплекс «Електровозобудування».

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 року № 29/30» Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі ДП «ДНВК «Електровозобудування», міська рада надала дозвіл на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, у тому числі, і будинку АДРЕСА_4 , які перебувають на балансі ДП «ДНВК «Електровозобудування», з передачею на баланс КДЕП № 25, згідно з актами приймання передачі.

Згідно з ч.8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом у рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і переданні іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, територіальна громада міста як власник спірного об`єкта нерухомості делегує міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

У зв`язку з вищевикладеним, власником будинку АДРЕСА_4 , у який ввійшла квартира АДРЕСА_3 в особі Дніпровської міської ради.

Протягом усього часу позивач та його сім`я не могли не знати, що спір квартира, в яктй вони проживають була їм надана як службове майно, і воно має власника.

Судом під час розгляду справи по суті здобуто жодних доказів про те, що спершу ДП «ДНВК «Електровозобудування» а потім територіальна громада міста Дніпра відмовились від права власності на належне їм майно.

Зазначені обставина позивачам достеменно відомі, що вже виключає можливість визнання права власності на набувальною давністю.

А самі по собі лише відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, то не знайшло своє підтвердження належність позивачам спірної квартири у порядку набувальної давності.

З огляду на установлені судами фактичні обставини справи, відсутність всіх указаних у статті 344 ЦК України умов для набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1251, 1252, 1269 ЦК України, ст. ст. 4,5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) до Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, код ЄДРПОУ 26510514), про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,- відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по справі, що понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як позивачами, покласти на таку сторону.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан