Справа № 743/1201/24
Провадження № 2/743/301/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Марченко А. В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТ А Н О В И В:

29.08.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача, ОСОБА_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати позивача. Позивач є спадкоємцем за заповітом. 01.08.2024 р. приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуприненко О. В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з підстав відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений будинок, а також з підстав відсутності державної реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Справу передано головуючому судді 03.09.2024 р.

Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 09.09.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 03.10.2024 р. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуприненко Олени Віталіївни копію спадкової справи № 13/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

20.09.2024 р. від Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, зареєстрована за вх. № ЕП-971/24-Вх, в якій зазначено про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. 03.10.2024 р. від представника позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № ЕП-1038/24-Вх, про проведення судового засідання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Позивач є сином ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом, що вбачається із копії заповіту від 14.04.2008 р.

Вказані обставини в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 23.02.2024 р. № 57.

Згідно копії довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 14.08.2024 р. право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано. Загальна площа будинку - 64, 7 кв. м, житлова - 36, 3 кв. м, будівництво надвірних будівель та споруд правомірно (до 1992 року) (а. с. 15).

Згідно копії довідки від 01.08.2024 р. № 1/117-16, виданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуприненко О. В., видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має можливості через відсутність будь-яких документів, передбачених чинним законодавством України, які б підтверджували право власності померлої на вищевказаний будинок ( а. с. 16).

Як вбачається з копії довідки виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 12.08.2024 р. № 147, згідно даних погосподарської книги № 3 на 1996-2000 р.р. по Павлівській сільській раді Ріпкинського району Чернігівської області за номером об`єкта погосподарського обліку № 187 за адресою: АДРЕСА_1 власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 14).

Згідно копії спадкової справи № 324/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 , але за життя не встигла отримати правовстановлюючого документа на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону № 1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно абзацу 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

З огляду на наведені норми, суд звертає увагу на те, що збудовані до 1992 року житловий будинок (загальною площею 64, 7 метрів квадратних), сараї, літня кухня та погріб експлуатувалися без порушень вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, з огляду на безумовне визнання відповідачем позову та відсутність у матеріалах справи суперечностей та протиріч, а також не встановлення судом осіб, права, свободи чи інтереси яких можуть бути порушені визнанням позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 206, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605, 60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук