Справа № 289/1246/24
Номер провадження 2/289/634/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №2508551 від 12.06.2021 у розмірі 49852,50 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10.06.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.07.2024 від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона просить суд поновити строк на подачу доказів та долучити до матеріалів справи витяг з акту №2 про надання правової допомоги від 03.05.2024 (а.с. 59-62).

07.08.2024 на електронну адресу суду та 26.08.2024 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На думку відповідача, заявлені позивачем до стягнення грошові суми є необгрунтованими, оскільки були сформовані без урахування вимог чинного законодавства. Відповідач не заперечує факту укладення між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» договору позики №2508551 від 12.06.2021 на суму 3000 грн. та існування заборгованості за вказаним договором і не ставить під сумнів законність переходів права вимоги за вказаним договором. Відповідач наголошує, що відсотки за користування позикою, які було нараховано позивачем за 454 дні за відсотковою ставкою 1,99 % за день та за 454 дні за відсотковою ставкою 1,01 % за день, розраховано неправильно. Відповідач брав та бере наразі безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях. Відповідач вважає, що у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації з 28.03.2022, то відсотки за користування позикою можуть бути нараховані йому лише за період, що передує призову на військову службу. Такий період, від моменту початку розрахунку, що визначений самим позивачем (13.10.2021) до моменту призову на військову службу (28.03.2022) становить 167 днів, тому сума відсотків за користування позикою за ставкою 1,99 % за день становить 9969,90 грн. До того ж, сума відсотків за користування позикою за ставкою 1,01% за день становить 5060 грн. Загальний розмір відсотків за користування позикою, які можуть бути стягнуті з відповідача не перевищує 15030 грн. Відповідач вважає, що стягнення судового збору та витрат на правову допомогу мають бути зменшені судом пропорційно частини задоволених позовних вимог по відношенню до загального розміру заявлених позовних вимог. Окрім того, відповідач просить розглядати справу за його відсутності, оскільки він перебуває у районі ведення бойових дій (а.с. 63-86, 90-101).

26.08.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контр розрахунку. Представник позивача звертає увагу суду на те, що на момент укладення кредитного договору відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджується пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а на момент звернення до суду, відповідач вже не є військовослужбовцем. Представник позивача наголошує на тому, що відповідач в порушення п. 4.3.1 договору не повідомляв ні первісних кредиторів, ні позивача про набуття ним статусу військовослужбовця, а позивач дізнався про дану обставину лише під час розгляду справи із наданих відповідачем документів. Договір було укладено до моменту набуття відповідачем статусу військовослужбовця, тому відсутні підстави для списання процентів за користування кредитом. Відповідач не звертався з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, а лише просив здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог (а.с. 103-108).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та в письмових поясненнях.

Відповідач у відзиві просив суд провести розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2508551, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 3000 грн, строком до 07.07.2021 (25 днів), а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування грошовими коштами, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний 0,80200% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (а.с. 5-8).

Договір укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором f71106.

Пунктами договору позики визначено наступне:

2.3.4. строк позики до 07.07.2021 (25 днів);

2.5. розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою;

2.6 позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання договору;

2.8 розмір процентних ставок, визначених пунктами 2.4, 2.5 договору є фіксованим та може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення позичальника;

3.1.1. проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно;

3.2.1. проценти на прострочені позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення;

3.2.2 позичальнику надається право повернути позику та сплатити нараховані проценти за користування позикою протягом перших 3 календарних після спливу строку позики без нарахування при цьому процентів на прострочену позику;

3.10. керуючись ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього Договору до дня повернення позики;

8.3.5. вбачається, що позичальник вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту з ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12-06-2021 13:27:51 на суму 3000 грн, маска картки НОМЕР_1 (а.с. на 12 звороті).

Відповідно розрахунку за договором позики №2508551 від 12.06.2021, який є додатком №1 до вказаного договору з графіком нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, згідно якого основні параметри позики: сума позики 3000 грн; строк позики до 07.07.2021 (25 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний 0,80200 %, реальна річна процентна ставка становить 1341%, загальна вартість кредиту - 3601,50 грн. (а.с. 8 на звороті).

З копії паспорта позики вбачається, що останній містить інформацію про умови її надання у ТОВ «МАНІФОЮ», орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, а також платежі за послуги кредитного посередника, що підлягають сплаті споживачем, де крім іншого, обумовлено розмір комісії. Вказаний паспорт позики підписано із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором j25540 (а.с. 10-11).

З копії договору факторингу №13/10/2021, укладеного 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», останнє набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», в тому числі, і за договором позики №2508551 від 12.06.2021 в сумі 8992,50 грн (а.с. 17-22).

Відповідно до копії договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, укладеного 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», таке набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в тому числі і за договором позики №2508551 від 12.06.2021 в сумі 49852,50 грн (а.с. 23-25, 26-30).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 13.10.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2508551 становить 8992,5 грн., яка складається із заборгованості за сумою позики в розмірі 3000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 5992,50 грн. (а.с. 14 на звороті).

Як вбачається із розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором позики №2508551 за період з 13.10.2021 по 09.01.2023 становить 49852,50 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом позики; 46852,50 грн заборгованість за відсотками, з урахуванням заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 5992,50 грн. (а.с. 15-16).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Тобто, позичальник 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.

Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2 статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2 статті 1057 цього Кодексу.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Відповідно до Розділу 1 договору позики №2508551 від 12.06.2021 встановлено, що строк дії договору - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення договору і спливає через три місяці після спливу строку позики.

При цьому, між сторонами в п. 3.10 договору позики було обумовлено, що позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики.

Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір позики №2508551 від 12.06.2021 на суму кредиту 3000 грн та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання, передбачені договором позики №2508551 від 12.06.2021, не повернув взятих коштів у розмірі 3 000 грн, тому позовні вимоги у частині стягнення основної суми боргу у розмірі 3000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач з 28.03.2022 мобілізований та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 94, 95, 96).

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З огляду на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, суд вважає, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Таким чином, згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 28.03.2022 та станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця та учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 станом на 13.10.2021 має заборгованість за сумою позики у розмірі 3000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 5992,50 грн., а також заборгованість за відсотками за період з 13.10.2021 по 09.01.2023 у розмірі 40860 грн.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 28.03.2022 перебуває на військовій службі, а тому саме з цього періоду не підлягають нарахуванню та стягненню відсотки за користування кредитом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню 20932,50 грн заборгованості по відсотками за користування кредитом з розрахунку:

-5592 грн. заборгованість станом на 13.10.2021;

-3000 грн (тіло кредиту)*1,99 % (відсоткова ставка)*166 (кількість днів в період з 13.10.2021 по 27.03.2022)=9910,20 грн.,

-3000 грн (тіло кредиту)*1,01 % (відсоткова ставка)*166 (кількість днів в період з 13.10.2021 по 27.03.2022)=5029,80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено на 48 %, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1453,64 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому суд звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), про що вказано в правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131 св 19).

Беручи до уваги, що позов задоволено частково, а зазначенівитрати на правову допомогу є співмірними із складністю даної справи та наданими послугами, затраченим часом на надання таких послуг, та при цьому їх розмір відповідає критерію реальності, розумності, тому наявні підстави для стягнення таких витрат з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, позицію відповідача, викладену у відзиві відносно стягнення з нього витрат на правову допомогу, а також те, що витрати на правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про відшкодування відповідачем таких витрат в розмірі 6240 грн., що становить 48% від витрат на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Керуючись ст. ст. 204, 525, 526, 610, 611, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики № 2508551 від 12.06.2021 у розмірі 23932,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 20932,50 грн., а також судовий збір у розмірі 1453,64 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6240 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10.12.2024.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО