ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1730/15-ц Головуючий суддя І інстанції Майстренко О. М.
Провадження № 22-ц/818/1533/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Савенка М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стрикаля Максима Вікторовича на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг», товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року № МL 703/216/2008 у розмірі 2 852 996,50 грн.

На обґрунтування заявлених вимог було вказано, що 23 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL 703/216/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит у такому розмірі: перший транш - 52 413,81 дол. США, другий транш - 320,37 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49 % річних + FIDR, з кінцевим строком повернення 23 липня 2026 року.

На забезпечення належного виконання кредитного договору 23 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-703/216/2008.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору існує заборгованість у розмірі 2 852 996,50 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Московський районний суд м. Харкова заочним рішенням від 24 липня 2015 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року № МL 703/216/2008 у розмірі 2 852 996,50 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_2 вчасно та належним чином не виконував умов кредитного договору, утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, тому що ОСОБА_1 як поручитель зобов`язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Стрикаля М. В. про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанції не досліджено розрахунок заборгованості, який не відповідає вимогам закону.

Крім того, банк пропустив строк звернення з позовом до поручителя, а саме на підставі п.2.1.4.1 та п.2.1.4 Додаткового договору №4 до договору кредиту було на адресу відповідачів було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту.

Вважає, що на підставі зазначених пунктів додаткового договору Банк мав право звернутися до суду протягом 6 місяців з моменту направлення вимоги.

Зауважує, що направлена 25.03.2013 року на її адресу вимога кредитора вважається такою, що нею отримана 31.03.2013, внаслідок цього згідно умов п. 2.14.1 договору вона була зобов`язана сплатити заборгованість та повернути кредит протягом 30 календарних днів. Отже цей строк сплив 01.10.2013 року, а тому відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України вважається, що її порука припинилася на день звернення кредитора до суду з цим позовом, а банк пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції другий раз.

Харківський апеляційний суд постановою від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Стрикаля М. В. залишив без задоволення, а заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року в частині вимог заявлених до ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У обов`язкових для виконання мотивах скасування згаданої постанови Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року касаційний суд у постанові від 07 лютого 2024 року зазначив наступне.

Порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами 23/07/2008 і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі.

Отже, договором поруки від 23 липня 2008 року № SR-703/216/2008 не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України (у вказаній редакції), відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Суди встановили, що згідно з підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Відповідно до застереження до вказаного пункту договору вимога вважається надісланою в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому Договорі, за допомогою поштового зв`язку.

У підпункті 2.1.4.1 пункту 2.1.4 додаткового договору від 23 вересня 2009 року № 4 до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення банком вищевказаної вимоги.

Оскільки відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором і договором поруки не виконували, 31 березня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси позичальника і поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплату відсотків.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором зумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Отже, звернувшись із вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту 31 березня 2013 року, позивач змінив строк виконання зобов`язання з 23 липня 2026 року на 30 квітня 2013 року.

Ураховуючи, що строк дострокового повернення кредиту настав 30 квітня 2013 року, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду в лютому 2015 року, то позивач пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк на звернення з позовом до поручителя.

Проте, апеляційний суд на наведене уваги не звернув та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині заявлених вимог до ОСОБА_1 помилково вважав, що обрахування строку на звернення до суду в 6 місяців з моменту спливу 30 календарних днів після надіслання вимоги, не відповідає вимогам закону. Банк звернувся до суду з цим позовом в межах загальної позовної давності, що відповідає закону.

Разом із цим, апеляційний суд залишив поза увагою й те, що 21 січня 2020 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», замінено стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні у цивільній справі 643/1730/15-ц за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 липня 2008 року № ML 703/216/2008; в порушення вимог ЦПК України не вирішив питання щодо заміни сторони у справі, переглянувши справу в апеляційному порядку за наявності неналежного складу її учасників.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до участі у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 372. 367, 368 ЦПК України колегія суддів розглянула скаргу за відсутності учасників справи, які були у належному порядку повідомлені про дату судового засідання, але у судове засідання не з`явились і своїх представників до суду апеляційної інстанції не направили, що не перешкоджає розгляду скарги. Колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з урахуванням вищевказаних мотивів скасування постанови суду апеляційної інстанції, та вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При цьому рішення суду першої інстанції перевіряється і переглядається відповідно до ст. 367 ЦПК України лише щодо ОСОБА_1 , стосовно ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому в цій частині воно не переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарний обов`язок ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 як поручитель зобов`язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Проте погодитись з такими висновками суду в частині не припинення поруки ОСОБА_2 - не можна.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів встановлено, та доводами скарги не спростовано, що 23 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL 703/216/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі: перший транш - 52 413,81 дол. США та другий транш - 320,37 дол. США, зі сплатою за користування кредитом 4,49 % річних + FIDR, з кінцевим строком повернення 23 липня 2026 року.

Додатковими договорами від 12 січня, від 25 травня, від 28 липня, від 23 вересня, від 20 жовтня 2009 року, від 23 березня, від 15 липня, від 25 серпня, від 22 листопада 2010 року та від 23 травня 2011 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» і відповідачем, до кредитного договору вносилися зміни.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 23 липня 2008 року укладено договір поруки № SR-703/216/2008, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № МL 703/216/2008.

До договору поруки були внесені зміни додатковими договорами від 25 травня, від 23 вересня, від 20 жовтня 2009 року, від 23 березня, від 25 серпня, від 22 листопада 2010 року та від 23 травня 2011 року відповідно до змін, внесених до кредитного договору.

27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 23 липня 2008 року, укладеним із ОСОБА_2 (додаток 1 до договору факторингу від 27 червня 2012 року).

31 березня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси позичальника та поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплату відсотків.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором кредиту виникла заборгованість, яка станом на 08 січня 2015 року становить 2 852 996,60 грн, з яких 30 389,40 дол. США, що еквівалентно 1 102 706,37 грн, - заборгованість за кредитом та 1 750 290,13 грн - пеня.

Всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачка не надала до суду належних і допустимих доказів на спростування вказаної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції до набрання чинності Законом № 2478-VIII) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.

У разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина третя статті 254 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами 23/07/2008 і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що договором поруки від 23 липня 2008 року № SR-703/216/2008 не було встановлено конкретний строк, після настання якого порука припиняється, а тому у даному спорі підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України (у вказаній редакції), відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Відповідно до застереження до вказаного пункту договору вимога вважається надісланою в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому Договорі, за допомогою поштового зв`язку.

У підпункті 2.1.4.1 пункту 2.1.4 додаткового договору від 23 вересня 2009 року № 4 до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення банком вищевказаної вимоги.

Суд першої інстанції відповідно до вищевказаних обставин обґрунтовано вважав, що відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором і договором поруки не виконували. З цих підстав 31 березня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси позичальника і поручителя ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплату відсотків.

Внаслідок цього пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором зумовило зміну строку виконання зобов`язання на дострокове, а саме: звернувшись із вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту31 березня 2013 року, позивач змінив строк виконання зобов`язання з 23 липня 2026 року на 30 квітня 2013 року.

Ураховуючи, що строк дострокового повернення кредиту настав 30 квітня 2013 року, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду в лютому 2015 року, то слід визнати, що позивач пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк на звернення з позовом до поручителя, тобто порука на день звернення до суду з цим позовом припинилася.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 89 ЦПК України на вищевказане не звернув уваги, наведені з цього приводу у заяві відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення аргументи - не перевірив, та при ухваленні оскарженого заочного рішення помилково вважав, що обрахування строку на звернення до суду 6 місяців з моменту спливу 30 календарних днів після надіслання вимоги банка про дострокове виконання зобов`язань по кредиту та погашення заборгованості, не відповідає вимогам закону, та помилився із застосуванням вказаної норми частини четвертої ст. 559 ЦК України (у редакції на день виникнення спірних правовідносин). Той факт, що Банк звернувся до суду з цим позовом в межах загальної позовної давності три роки, у даному випадку не має правового значення, оскільки у даному випадку застосовується не він, а шестимісячний преклюзивний строк, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту, з урахуванням вищевказаних правових висновків, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 12 грудня 2023 по цій справі № 643/1730/15, провадження № 61-16078ск23 (а.с. 100-102 т.2).

Наведене обґрунтування свідчить, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами 23.07.2008 і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі.

Отже, договором поруки від 23 липня 2008 року № SR-703/216/2008 не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України (у вказаній редакції на день виникнення спору), відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Відповідно до застереження до вказаного пункту договору вимога вважається надісланою в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому Договорі, за допомогою поштового зв`язку.

У підпункті 2.1.4.1 пункту 2.1.4 додаткового договору від 23 вересня 2009 року № 4 до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань у повному обсязі. При цьому зобов`язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення банком вищевказаної вимоги.

Оскільки відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором і договором поруки не виконували, 31 березня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси позичальника і поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплату відсотків.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором зумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Отже, звернувшись із вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту 31 березня 2013 року, позивач змінив строк виконання зобов`язання з 23 липня 2026 року на 30 квітня 2013 року.

Тому, ураховуючи, що строк дострокового повернення кредиту настав 30 квітня 2013 року, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду в лютому 2015 року, то позивач пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк на звернення з позовом до поручителя.

Виходячи з наведених обставин та правового обґрунтування, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи, у справі відсутні відповідні докази на підтвердження забезпечення цього процесуального права позивачки. Суд помилково надсилав судові повістки на іншу адресу (а.с. 108, 110, 114, 129, 138, 170), а тому у даному випадку відсутні відомості про її недобросовісну процесуальну поведінку в частині оскарження заочного рішення у справі, про розгляд якої в суді їй дійсно не було відомо.

Оскільки суд першої інстанції: неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а тому відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стрикаля Максима Вікторовича задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року в частині вимог, заявлених до ОСОБА_1 скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5481 грн.

В іншій частині рішення не переглядалось.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 30 вересня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

М.Є.Савенко