Справа № 165/1789/21
Провадження № 2/165/19/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

за результатами розгляду у судовому засіданні, в залі суду, в м. Нововолинську цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Нововолинської міської ради Волинської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , яка виступає у власних інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове нерухоме майно

встановив:

01 червня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Новоовлинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позову зазначив, що його батьки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При житті, на підставі свідоцтва про право власності, на праві спільної сумісної власності батькам належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері, батько ОСОБА_7 набув права власності на спадкове майно, оскільки був єдиним хто постійно проживав разом із спадкодавцем та фактично прийняв спадщину. Ні він, ні його рідний брат ОСОБА_8 заяв про прийняття спадщини після смерті матері не подавали. Батько ОСОБА_7 , на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно з яким квартиру АДРЕСА_2 , заповів братові ОСОБА_8 . Останньому достовірно було відомо про відкриття спадщини, а також про наявність заповіту в його користь, однак ОСОБА_8 протягом життя не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за батьком. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його брат ОСОБА_8 . Просив врахувати, що саме він, ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги, у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини і за його заявою, державним нотаріусом заведено спадкову справу №246 від 12 липня 2006 року, та як наслідок, йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження ОСОБА_7 . Зазначає, що у нього були відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно - квартиру, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно ОСОБА_7 . Вважаючи себе фактичним власником спадкового нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , просить суд визнати за ним право власності на це майно в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 16 листопада 2021 року, за клопотанням представника відповідача, до участі у справі залучено ОСОБА_2 , яка виступає у власних інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якості третьої особи на стороні відповідача (а.с.83).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов свого довірителя, просила його задоволити з підстав, що викладені у ньому та у відповіді на відзив, заперечнні на пояснення третьої особи. З часу відкриття спадщини, тобто з 2006 року до дня своєї смерті ОСОБА_9 , брат позивача, жодних вимог на спадкове майно не заявляв, тобто не претендував на спадщину, що відкрилася за померлим батьком і в подальшому його син також не заявив вимог на спадкове майно. Зазначила, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину лише з тих підстав, що у нього не було правовстановлюючих документів на спірну квартиру, а при оформлені та прийнятті заяви у позивача, нотаріусом було допущено описку, яку вважає не суттєвою. Відтак, право власності спадкоємця на спадкове майно, можливо оформити лише у судовому порядку. Просила врахувати, що дії нотаріуса не оскаржувалися сторонами, третя особа ОСОБА_2 зверталася з позовною заявою в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 про визнання права власності на спірне нерухоме майно, проте в подальшому залишила свій позов без розгляду, її дочка ОСОБА_10 , на час відкриття спадщини не народилася, відповідно спадщину не прийняла.

Представник віпдовідача Нововолинської міської ради Волинської області у судове засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_11 , через кабінет в електронному суді, подав до суду письмову заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову (а.с.230).

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у позові. Вважає, що жоден із спадкоємців ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийняв спадщину у встановлений законом порядку та у строк, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вона постійно проживала разом з чоловіком ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_12 , вважаючи, що житло належало чоловікові після смерті його батька ОСОБА_13 , який склав заповіт в користь ОСОБА_9 . Дійсно заявляла позов до позивача ОСОБА_4 щодо спірного нерухомого майна, однак, після ознайомлення із спадковою справою, залишила його без розгляду у зв`язку з юридичною необізнаністю.

Представник третьої особи ОСОБА_3 просила відмовити у позові, оскільки вважає його необгрунтованим, а вимоги позивача ОСОБА_4 такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_4 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадшини після батька, який сплинув 04 липня 2006 року. У своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 (а.с.126-128) зазначає, що згідно даних паспорту ОСОБА_4 , місце його реєстрації, починаючи з 01 лютого 2005 року, значиться за адресою: АДРЕСА_3 , а із матеріалів спадкової справи №246 на майно померлого ОСОБА_7 вбачається, що його син ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини 12 липня 2006 року (вхідний номер 288/2-14 від 12 липня 2006 року), тобто після спливу шести місяців після смерті спадкодаця. Нотаріус у заяві зазначив, що факт прийняття спадщини ОСОБА_4 перевірено по наявності на руках зявника ощадних книжок на ім`я спадкодавця та постійному проживанню з спадкодавцем по АДРЕСА_4 з 02 квітня 2001 року по 01 лютого 2006 року - приписка в будинковій книзі. Копії будинкової книги матеріали не містять. Акт від 10 січня 2006 року, який долучений до матеріалів спадкової справи після видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 12 липня 2006 року (вказує нумерація аркушів), спростовуються показами свідків, а тому не може братися до уваги. Оскільки ОСОБА_4 не прийняв спадщину у встановлений законом строк, не довів належними і допустимими доказами факт постійного проживання разом із спадкодавцем, а заяву про прийняття спадщини подав після спливу шести місяців після смерті ОСОБА_7 , тому він вважається таким, що не прийняв спадщину за законом.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що у 2006 році фактично проживала за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки по три рази на день приходила до хворих матері та сестри. У квартирі АДРЕСА_6 , що по сусідству, проживало продружжя ОСОБА_15 ( ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_16 ). Після смерті ОСОБА_6 захворів батько позивача ОСОБА_7 , ймовірно мав онкозахворювання і до самої своєї смерті він проживав сам, сини його лише провідували.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що понад 20 років проживає за адресою АДРЕСА_7 . У квартирі АДРЕСА_6 , тобто по сусідству, проживало подружжя ОСОБА_15 . ОСОБА_6 померла у 2000 році, а через 3-4 роки по тому помер її чоловік - ОСОБА_18 . На даний час в цій квартирі проживає їх невістка ОСОБА_19 з внуком ОСОБА_20 (її сином). Син ОСОБА_21 на час смерті свого батька проживав ще з першою дружиною ОСОБА_19 . Син спадкодавця ОСОБА_22 ніколи не проживав з спадкодавцем, більше того він дуже рідко провідував хворого батька. Знає, що його матір, на прохання позивача ОСОБА_22 , підписала акт про його проживання з батьком для того щоб він отримав регресні виплати ОСОБА_7 , що не були отримані ним за життя.

Заслухавши сторін у справі та їх представників, думку третьої особи, покази свідків, суд приходить висновку, що позов є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

На підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого приватизаційним відділом Нововолинського УЖКГ 21 березня 1994 року за №568 (а.с.16) квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла співвласник майна ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2003 (а.с.9).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06 січня 2006 року, помер спадкодавець ОСОБА_7 (а.с.10) - батько позивача ОСОБА_4 (а.с.12).

Відповідно до довідки КП "УЖК №1 ЖКО" Нововолинської міської ради №126 від 14 квітня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 29 січня 1999 року та до дня своєї смерті були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_8 .

Спадкова справа на майно померлої ОСОБА_6 не заводилася і станом на 28 липня 2021 року ніхто не звертався з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину (а.с.30-31).

Відтак, суд погоджується з твердженнями позивача, що оскільки його матір ОСОБА_6 не склала заповіт, а його батько ОСОБА_7 , проживаючи разом з дружиною, відповідно до ст.1268 ЦК України (в редакції станом на 01 січня 2004 року) був єдиним хто прийняв спадщину за нею після її смерті.

06 січня 2006 року відкрилася спадщина на належне ОСОБА_7 майно, включно й квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_7 , за життя 19 серпня 2005 року, склав заповіт (номер в спадковому реєстрі 37128505), яким заповів вищезазначене нерухоме майно сину ОСОБА_8 (а.с.45), який був спадкоємцем за заповітом на майно померлого батька.

Як встановлено у судовому засіданні, спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого ОСОБА_7 були його сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Постановою від 19 травня 2021 року державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 у зв`язку з неподанням усіх необхідних правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.8,55).

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що він єдиний прийняв спадщину за законом, оскільки відповідно до ст.1270 ЦК України подав до нотаріуса відповідну заяву та отримав 12 липня 2006 року в Нововолинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження належні батькові. Його брат ОСОБА_8 не заявив своїх спадкових прав, а тому вважає, що все належне ОСОБА_7 майно спадкує саме він за законом, як такий, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Однак з таким твердженням останнього суд погодитися не може.

З витребуваної судом копіє спадкової справи №246 на майно померлого ОСОБА_7 , розпочатої 12 липня 2006 року та завершеної 12 липня 2006 року, вбачається, що 12 липня 2006 року син спадкодавця ОСОБА_4 звернувся в Нововолинську державну нотаріальну контору з заявою про про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого батька - належні йому грошові заощадження. Заява зареєстрована 12 липня 2006 року за вхідним №288/2-14. У вказаній заяві позивач зазначив, що прийняв спадщину і інших спадкоємців немає. Факт прийняття спадщини нотаріусом перевірено по наявності на руках у заявника ощадних книжок на ім`я спадкодавця та постійному проживанню з спадкодавцем по АДРЕСА_4 (без зазначення місця) з 02 квітня 2001 року по 01 лютого 2006 року - прописка в будинковій книзі (копії до матеріалів справи не долучено) (а.с.37-55).

Натомість особу ОСОБА_4 було встановлено згідно паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданому Нововолинським МВ УМВС України у Волинській області 02.04.2001.

Згдіно даних вищезазначеної попії документу, що долучений позивачем до справи (а.с.6), з 01 лютого 2005 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , тобто не зрозуміло яким чином нотаріус, ознайомившись з офіційним документом на підтвердження особи з зазначенням в ньому зареєстрованого місця проживання цієї особи, встановив зворотнє, а саме факт постійного проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_7 .

При цьому, суд не може взяти до уваги акт постійного проживання з спадкодавцем датований 10 січня 2006 року, що був долучений нотаріусом до матеріалів спадкової справи лише 05 грудня 2006 року (а.с.51 зворот), оскільки, за вказаних обставин тільки рішення суду яким встановлено факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, є беззаперечним доказом постійного проживання з спадкодавцем. Більше того, допитані в суді свідки повністю спростували обставини викладені в акті, а жодних свідків, включно ті що зазначені в акті, сторона позивача не клопотала допитати в суді.

З огляду на досліджені та встановлені обставини, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті свого батька ОСОБА_7 .

ВС наголосив у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі №226/817/19 (провадження № 61-6327св20) зазначено, що «подання позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав для спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Також ВС зазначив у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі №759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) що: «у справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а в разі їх відсутності, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Як встановлено судом раніше, заявою до нотаріуса позивач звернувся після спливу шестимісячного строку, тобто після 04 липня 2006 року, що підтверджується датою вхідного номеру його заяви та відміткою про дату подачі заяви нотаріусу. Про помилку чи то описку нотаріуса нічого не вказує, відтак описок у офіційних документах не було допущено, крім як, з незрозумілих суду підстав нотаріусом видано ОСОБА_4 свідоцтво про про право на спадщину за законом на грошові заощадження спадкодавця.

Оскільки спадкоємцями за законом та заповітом після смерті ОСОБА_7 є позивач ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_8 , а після його смерті його діти (а.с.77) та дружина, які фактично проживають у спірному нерухомому майні, що підтвердили долученими актом про фактичне місце проживання від 01 січня 2021 року та довідкою №Щ-728/5 від 08 жовтня 2021 року виданою Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради (а.с.79-80), та претендують на нього, вважаючи такими, що прийняли спадщину, що достовірно відомо позивачу, з огляду на заявлений раніше до нього позов (а.с.140-143), відтак належними відповідачами у справі, є вказані особи.

При цьому, з позовом до суду ОСОБА_4 звернувся свідомо саме до Нововолинської міської ради, оминувши такий чином наявних спадкоємців, що суперечить вимогам закону.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також наголошує на тому, що представник Нововолинської міської рада Волинської області - міський голова Карпус Б. у письмовому клопотанні від 22 лютого 2023 року вказує, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_23 , який ймовірно є внуком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 , тобто, на думку представника відповідача, має право в порядку черговості на спадщину за законом (а.с.160), однак такий до участі позивачем у справі не залучався ні в якості співвідповідача, ні в якості третьої особи.

З урахуванням принципу диспозитивності, оскільки саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги, при цьому учасник справи на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, включно вибору відповідача, суд з огляду на встановлені у справі обставини, вважає, що у позові ОСОБА_4 до Нововолинської міської ради Волинської області, слід відмовити.

Оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на сторону позивача, тому сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. та підтверджений документально (а.с.1), суд залишає за позивачем ОСОБА_4 .

Керуючись ст.19, ст.76, ст.77, ст.78, ст.79, ст.80, ст.89, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Нововолинської міської ради Волинської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , яка виступає у власних інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належала спадкодавцеві ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін у справі:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване постійне місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач Нововолинська міська рада Волинської області, код ЄДРПОУ 3505568, місцезнаходження: проспект Дружби, буд.27, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область;

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення складено 03 червня 2024 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк