Справа № 212/3184/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

14 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Голуб О.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 травня 2021 року відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту №4299943, внаслідок чого було укладено договір про споживчий кредит та їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Вказує, що 13 вересня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 07Т ТзОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТзОВ «Діджи Фінанс». Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТзОВ «Діджи Фінанс» складає 93200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 20000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 70200 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 3000,00 грн. Оскільки позивач набув право вимоги до боржника та належним чином повідомив його про заборгованість за кредитним договором №4299943 від 11.05.2021, а відповідач добровільно не виконав договірні зобов`язання, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4299943 від 11 травня 2021 року, в загальному розмірі 93200 грн., 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився, представник ОСОБА_2 у поданій письмовій заяві підтримав позов, просив суд розглядати справу у відсутності представника позивача та не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Представник третьої особи ТОВ «Мілоан» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.85).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується судовою повісткою та довідкою про доставку смс-повідомлення, у встановлений строк відзив на позов чи будь-яких інших клопотань до суду не подала.

Суд, за вказаних обставин, проводить заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, ст.281 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2021 року з використанням сервісу online-кредитування https://tengo.ua/ відповідачем була подана позивачу анкета-заява на отримання кредиту №4299943.

11 травня 2021 року на персональний мобільний номер телефону відповідача відправлено одноразовий ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису). Даний ідентифікатор введено ОСОБА_1 і тим самим нею було підтверджено прийняття умов кредитного договору №4299943 від 11 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://tengo.ua/.

Згідно п.1.2. договору про споживчий кредит №4299943 сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 11.05.2021 (п.1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.06.2021 (п.1.4), комісія за надання кредиту 3000,00 грн. (п.1.5.1), яка нараховується за ставкою 15.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п.1.5.2. проценти за користування кредитом склали 10200 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п.1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

У п.7.1 сторони також узгодили, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на пролонгацію строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Строк продовження кредиту може становити, зокрема й 3 (7, 15) днів з максимальним розміром комісії та відсотком від поточного залишку кредиту 3.00 (5.00, 10.00) за його продовження.

Паспортом споживчого кредиту, який є додатком №2 до договору про споживчий кредит №4299943 від 11 травня 2021 року, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, встановлено суму кредиту 20 000 грн., строк кредитування 30 днів, мету отримання кредиту: на задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання: переказ на картковий рахунок.

Як вбачається із копії платіжного доручення №45967147 від 11 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000 грн.

13 вересня 2021 року між ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №07Т, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за кредитним ОСОБА_1 , перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс» (а.с.42-44).

Актом приймання-передачі реєстру прав вимог від 13 вересня 2021 року о договору факторингу №07Т, підтверджується, що ТзОВ «Мілоан» передав, а ТзОВ «Діджи Фінанс» прийняв реєстр прав вимог від 13 вересня 2021 року, складений за формою згідно з додатком №1 до договору.

Згідно з копією витягу з додатку до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, залишок боргу на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №4299943 від 11 травня 2021 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , становить 93200,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 20 000,00 грн.; заборгованість за відсотками 70 200,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 3000,00 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн.

Позивачем направлено ОСОБА_1 досудову вимогу щодо сплати заборгованості в розмірі 93200 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст.1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2статті 639 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Щодо долученого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту, суд зауважує наступне.

У паспорті споживчого кредиту вказано, що умови кредитування можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Також, у розділі 4 зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

При цьому, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача та має тимчасовий характер.

Крім того, вказаний паспорт споживчого кредиту не підписаний відповідачем і відсутні підстави вважати, що прізвище, ім`я та по батькові відповідача з буквено-цифровим відображенням, є цифровим підписом відповідача.

Із наявних у матеріалах справи документів, зокрема, копії договору, заявки на отримання грошових коштів, вбачається, що ОСОБА_1 , як позичальник, надала кредитодавцю персональні дані, а саме: ПІБ, дані паспорта, місце проживання, РНОКПП, електронну пошту, номер мобільного телефону, необхідні для укладення договору та формування одноразового ідентифікатора.

У подальшому, відповідач уклала договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, вчиненим одноразовим ідентифікатором, відтак цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Таким чином, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 11 травня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4299943 в електронній формі. Таким чином, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за цим договором в розмірі 20000 гривень, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула.

Разом із тим, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Частиною 1статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику первісного кредитора, не були повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з чим позивач правомірно ставить вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000 грн.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору передбачено проценти за користування кредитом становлять 10200 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Також, як вбачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 11 травня 2021 року по 10 червня 2021 року. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором також обумовлено, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Оскільки договором визначено проценти за користування кредитом в розмірі 10200,00 грн (п. 1.5.2), тому суд прийшов до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.2.3.1.2 Кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом в термін саме 10 червня 2021 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, а саме після 10 червня 2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором був пролонгований кредитодавцем відповідно до п.2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування, становив 30 днів.

Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно із п. 1.6 договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним.

При цьому, вимог про стягнення відсотків у відповідності до статті 625 ЦК України, позивачем не заявлено.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем відсотків поза межами строку кредитування, а саме у розмірі 60000 грн. (70200 грн. - 10200 грн.).

Відтак, слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за відсотками за період зазначеного у договорі строку кредитування, а саме в розмірі 10200 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії суд звертає увагу нате, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживч екредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом,комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання,обслуговування і повернення кредиту.

З огляду на вищенаведене, вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 3000 грн. є підставною, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №4299943 від 11 травня 2021 року, у загальному розмірі 33200 грн.

Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 862,92 грн. та 2137,34 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.4, ст.12, ст.13, ст.76, ст.81, ст.141, ст.258, ст.259, ст.265, ст.268, ст.274, ст.275, ст.276, ст.277, ст.278, ст.279, ст.354, ст.355 ЦПК України, ст.509, ст.510, ст.526, ст.546, ст.611, ст.625, ст.1050, ст.1054, ст.1055 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за у розмірі 33200 (тридцять три тисячі двісті) грн. 00 коп. за договором № 4299943 від 11 травня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 872 (вісімсот сімдесят дві) гривні 92 копійки судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2137 (дві тисячі сто тридцять сім) гривень 34 копійки витрат понесених на професійну правничу допомогу.

У решті позовних вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

ПОЗИВАЧ: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», адреса місця знаходження: вул. Київська, 243А, а/с897, м. Бровари, Київська область, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ТОВ «МІЛОАН», ,місце знаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України повний текст рішення складено 18 жовтня 2024 року та підписано без проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт