Номер провадження: 22-ц/813/4215/24
Справа № 503/688/23
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, ОСОБА_4 ,

Позов обґрунтовано тим, що вона є бабою неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після народження залишилась проживати разом з нею. При цьому, батьками цієї дитини є відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , яка є дочкою позивача. Позивач відзначає, що після розірвання шлюбу між відповідачами останні фактично батьківських обов`язків у відношенні своєї дочки не виконують, нехтують ними, не беруть участь у вирішенні важливих питань пов`язаних з її вихованням та утриманням, не піклуються про стан його здоров`я, не забезпечують дитині належні умови для здорового зростання, духовного і фізичного розвитку, не намагаються забезпечити їй належного рівня життя, медичного обслуговування, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та навіть не спілкуються з нею. Тому фактично утриманням та вихованням дитини вимушена займатися сама та її чоловік, а відсутність згоди батьків унеможливлює здійснення будь-яких правочинів, що необхідні для дитини в її віці.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 грудня 2023 року у задоволені позову було відмовлено.

Судом було попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відібрано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню дитину дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.

Покладено на органи опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов`язків у відношенні малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.. 60 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідачі в судове засідання, призначене на 24.09.2024 року на 15-00 год. в судове засідання не з`явились, причини не явки не відомі, заяв про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обґрунтувань не подавали.

Присутні в судовому засіданні позивач, представник позивача та треті особи не заперечували проти розгляду справи за фактичної явки.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з вересня 2022 року, а в апеляційному суді з листопада 2023 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, попереджаючи ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібраючи у ОСОБА_2 малолітню дитину дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав, покладаючи на органи опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов`язків у відношенні малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності достовірних і достатніх доказів на підставі, яких можна дійти висновку про існування обставин ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 та відсутності достатніх доказів винної поведінки відповідача ОСОБА_2 , як батька, у відношенні малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 зокрема з огляду на його поведінку за період з часу ухвалення судом рішення від 06.10.2021 року у справі № 503/781/21.

Разом з тим суд вважав за необхідне попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також суд набув висновку, що пред`явленням до відповідача ОСОБА_3 позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 намагається вирішити питання можливості оформлення документів для вивозу малолітньої ОСОБА_4 за межі України та самого цього вивозу, що свідчить про штучний характер спору і у відповідності до положень пункту 3 ч.2 ст. 44 ЦПК України має ознаки зловживання процесуальними правами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась дитина дочка ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області 11.05.2010 року, актовий запис № 05 від 11.05.2010 року (а. с.5);

- згідно з актом про встановлення фактів від 06.03.2023 року, складеного старостою с. Пиріжна ОСОБА_7 із залученням головного спеціаліста ОСОБА_8 та зареєстрованого за № 231 за фактом обстеження умов проживання та матеріального забезпечення, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі співмешканцем ОСОБА_9 у власному будинку, який є добротним, охайним, з проведеним водогоном, є ванна та туалет. ОСОБА_1 отримує пенсію та має два земельні паї в оренді, що дає фінансову спроможність утримувати онуку ОСОБА_4 , 2010 року народження. Сім`я утримує підсобне господарство (а.с.6);

- згідно з актом про встановлення фактів від 06.03.2023 року, складеного старостою с. Пиріжна ОСОБА_7 із залученням головного спеціаліста ОСОБА_8 та зареєстрованого за № 232 за фактом спілкування та підтримання відносин батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_10 з дочкою ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 останній раз спілкувалася з дочкою близько 10 років тому, так як знаходиться на ПМЖ в Росії. ОСОБА_3 має там сім`ю, до доньки приїздити не планує. Батько являється громадянином « ОСОБА_11 » ( за текстом малося на увазі самопроголошене утворення так звана «Придністровська Молдавська Республіка» на території Республіки Молдова) також не приймає участі у вихованні дочки. Фінансової допомоги бабусі (за текстом малася на увазі позивач ОСОБА_1 ) батьки ОСОБА_4 не надають. Бабуся з дідусем виховують та опікуються онукою самі (а.с.7);

- у характеристиці, складеної на ОСОБА_4 в закладі за місцем її навчання Комунальним закладом «Опорний заклад «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від лютого 2023 року без конкретної дати і вихідного номеру, відзначено, що її дідусь і бабуся постійно підтримують зв`язок з класним керівником (а.с.8);

- у характеристиці, складеної на ОСОБА_4 в закладі за місцем її навчання Комунальним закладом «Опорний заклад «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 08 березня 2023 року без вихідного номеру, також відзначено, що її дідусь і бабуся постійно підтримують зв`язок з класним керівником із доповненням тих обставин, що батьки даної дівчинки не цікавляться її шкільним життям, не відвідають батьківські збори та не підтримують зв`язок в телефонному режимі (а.с.9);

- 07.11.2023 року рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 784 затверджено висновок органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області , яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.66) та відповідний висновок. При цьому, у змісті самого зазначеного висновку зазначено про те, що відповідно до наданого пакета документів (ким саме наданого та яких саме документів у змісті не конкретизовано) малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з дня народження у будинку баби ОСОБА_1 , перебуває на її утриманні, вихованні. Батьки дитиною не цікавляться, не приймають участі у вихованні дитини, не спілкуються з донькою. Відповідно до документів , що подані до позовної заяви вбачається, що мати дитини не приймає участі у вихованні, утриманні, розвитку, лікуванні малолітньої дитини, про що свідчить характеристика з місця реєстрації ОСОБА_3 та характеристики з місця навчання малолітньої дитини. Мама дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться розвитком, успіхами доньки, станом її здоров`я, не дбає про її інтереси, не утримує її. На даний час мама і донька не підтримують зв`язки, мама дитини не цікавиться життям дитини. Відповідно до проведеної бесіди з малолітньою ОСОБА_4 дитина повідомила, що з своїми батьками не спілкується, з батьком зовсім не знайома, з мамою не спілкується майже два роки, її вихованням та утриманням займаються її баба та дід. Не заперечує щоб батьків позбавили батьківських прав оскільки вони є їй чужими людьми. Нехтування батьківськими обов`язками з боку мами принижує гідність дитини, наявність людини, яка юридично є мамою, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Водночас із цим у згаданому висновку відзначено про те, що відносно батька малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_2 орган опіки та піклування не може надати висновку, оскільки батько не зареєстрований та не проживає на території Кодимської міської територіальної громади Подільського району Одеської області. Хоча суд звертає увагу на те, що у змісті цього висновку при наведені тверджень про те, що батьки ОСОБА_4 нею не цікавляться, не приймають участі у її вихованні та не спілкуються з нею, використано термін саме «батьки», що є множиною і саме по собі вказує на те, що дані твердження стосуються щодо обох з батьків дитини, тобто як її матері так і її батька (а.с.67).

06.10.2021 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/781/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав було ухвалено рішення, яким повністю відмовлено в задоволенні позову про відібрання у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав. Дане рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 08.11.2021 року, згідно відомостей наявних в публічному доступі на офіційному веб-сайті судової влади України та у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, в мотивувальній частині рішення від 06.10.2021 року у справі № 503/781/21 було зроблено висновки про встановленні судом фактичні обставини, серед яких, про те, що:

- згідно з висновком органу опіки та піклування Кодимської міської ради (а.с.40 у справі № 503/781/21) , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150 (а.с.39 у справі № 503/781/21), орган опіки та піклування вважає недоцільним відібрання малолітньої ОСОБА_4 у батьків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав через недостатності інформації та документальних доказів щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. При цьому, органом опіки та піклування у даному висновку зазначено про встановлення того, що відповідач ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в Республіці Молдова (анкетних даних про його дату народження або конкретної адреси його проживання не зазначено, як не зазначено і того на підставі чого встановлено дані обставини), в свою чергу відповідач ОСОБА_3 проживає в м. Москва Російської Федерації. У висновку відзначено, що питання про відібрання дитину від батьків порушене позивачем ОСОБА_1 виключно у зв`язку з тим, що раніше у неї була довіреність від ОСОБА_3 на перетин кордону з малолітньою ОСОБА_4 , але на теперішній час строк дії довіреності закінчився, а відповідач ОСОБА_3 не має часу приїхати із за кордону, щоб зробити нову довіреність на перетин кордону з малолітньою ОСОБА_4 . Крім того, відображена та обставина, що дитина залишилась з бабусею за спільною домовленістю між матір`ю дитини відповідачем ОСОБА_3 і бабусею позивачем ОСОБА_1 ;

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ч.2 ст. 151 СК України, батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

При цьому, ч.1 ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Згідно ч.5 ст. 150 СК України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З матеріалів справи вбачається, що:

- малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з дня народження у будинку баби ОСОБА_1 , перебуває на її утриманні, вихованні;

- батьки дитиною не цікавляться, не приймають участі у вихованні дитини, не спілкуються з донькою4

- мати дитини не приймає участі у вихованні, утриманні, розвитку, лікуванні малолітньої дитини, про що свідчить характеристика з місця реєстрації ОСОБА_3 та характеристики з місця навчання малолітньої дитини;

- мама і донька тривалий час не підтримують зв`язки, мама дитини не цікавиться життям дитини;

- відповідно до проведеної бесіди з малолітньою ОСОБА_4 . дитина повідомила, що з своїми батьками не спілкується, з батьком зовсім не знайома, з мамою не спілкується майже два роки, її вихованням та утриманням займаються її баба та дід. Не заперечує щоб батьків позбавили батьківських прав оскільки вони є їй чужими людьми.

В матеріалах справи наявний висновок Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 784 затверджено висновок органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області , яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Неможливість надання органом опіки та піклування висновку відносно батька малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_2 обумовлена виключно не проживанням останнього на території Кодимської міської територіальної громади Подільського району Одеської області і відсутністю у нього реєстрації місця проживання (а.с. 67).

В засіданні судової колегії представник органу опіки та піклування підтвердила той факт, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 останні три роки перебуває під спостереженням служби у справах дітей, оскільки баба дитини у 2021 році зверталась до суду з позовом про відібрання дитини від батьків. Тоді органом опіки досліджувались обставини життя дитини і було встановлено, що дитина з народження проживає з бабою та дідом. Мати тривалий час фактично проживає у перебуває на заробітках у м. Москва, а батько дитини є мешканцем ПМР (Республіка Молдова) і у нього там інша сім`я. Точна адреса його мешкання невідома, зв`язку з ним немає. Дитина батька не пам`ятає взагалі. Мати іноді спілкувалась з дитиною за допомогою телефонного зв`язку. Проте в останні три роки і ці нечасті контакти перервані. Будь-яких спроб відвідати дитину мати не вчиняла. На даний час дитині виповнилось вже 14 років і їй треба отримувати паспорт, але у відсутності одного з батьків і відповідних документів про їх відсутність або рішення про позбавлення їх батьківських прав, це неможливо зробити. Також неможливо і оформлення бабусею дитини опіки (піклування) над дитиною.

Заслухана в судовому засіданні в якості третьої особи на боці позивача (залучена в такому статусі судом першої інстанції) неповнолітня ОСОБА_4 (на час розгляду справи апеляційним судом є така, що досягла 14річного віку) пояснила, що батька взагалі не пам`ятає, а мати пам`ятає дуже смутно і лише те, що спілкувалась кілька років тому з нею по телефону. Вона підтримує намагання своє бабусі позбавити її батьків батьківських прав щодо неї, оскільки для неї вони по суті є чужими людьми.

Позивач ОСОБА_1 наполягала на задоволенні апеляційної скарги і підтвердила, що її дочка (мати неповнолітньої ОСОБА_12 ) не приймає участі у виконанні батьківських обов`язків щодо дитини багато років. Вона перебуває на заробітках у Москві і останні роки взагалі не цікавиться долею дитини, яка стала вже досягла віку, коли має отримувати паспорт, але не може у зв`язку з тим, що поруч немає жодного батьків, які живуть кожен своїм життям за кордоном багато років, а вона не може юридично встановити опіку (піклування) над дитиною, яка фактично з нею проживає з народження і з народження перебуває на її утриманні.

Відповідно до характеристики ОСОБА_12 , яка надана закладом за місцем її навчання Комунальним закладом «Опорний заклад «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 08 березня 2023 року вказано, що дідусь і бабуся дитини постійно підтримують зв`язок з класним керівником із доповненням тих обставин, що батьки даної дівчинки не цікавляться її шкільним життям, не відвідають батьківські збори та не підтримують зв`язок в телефонному режимі

Згідно з актом від 06.03.2023 року, складеного старостою с. Пиріжна ОСОБА_7 із залученням головного спеціаліста ОСОБА_8 та зареєстрованого за № 231 за фактом обстеження умов проживання та матеріального забезпечення, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі співмешканцем ОСОБА_9 у власному будинку, який є добротним, охайним, з проведеним водогоном, є ванна та туалет. ОСОБА_1 отримує пенсію та має два земельні паї в оренді, що дає фінансову спроможність утримувати онуку ОСОБА_4 , 2010 року народження. Сім`я утримує підсобне господарство.

Крім того, ОСОБА_1 звернула увагу, що дитина вже досягла 14 річного віку і їй необхідно отримати паспорт громадянина України і вона, як фактичний опікун дитини не може офіційно оформити свій статус по відношенню до дитини (своєї внучки), яку вона виховує і утримує з народження. Дійсно коли її дочка (мати дитини) їхала за кордон на заробітки, то залишила їй дитину. Проте домовленості, що мати не буде роками (більше 10 років) відвідувати дитину і не буде приймати безпосередньої участі у її вихованні та утриманні - не було. Незважаючи на те, що в Молдові у неї є родичі, які запрошують її з внучкою приїхати в гості, вона останні роки не може цього зробити, оскільки та довіреність, яку колись залишала мати сплила, нову довіреність вона не надає, на зв`язок не виходить.

Слід зазначити, що законодавство України не вимагає особистої присутності батьків під час оформлення паспорта дитині. Достатньо лише, щоб дитина, крім свідоцтва про її народження, надала паспорт громадянина України батьків або одного з них.

Проте з встановлених обставин вибачається, що дитина позбавлена це зробити через довготривалу відсутність в Україні обох батьків, з якими зв`язок втрачений і з яких батько дитини не є громадянином України, а мати та її паспорт в Україні відсутні.

Відповідно до частин шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , суд першої інстанції вказав, що даний висновок складено на підставі поверхневого дослідження фактів та без з`ясування всіх обставин, які мають значення для розв`язання спору у даній справі, зокрема в ньому не вбачається врахування, аналізу і оцінки попереднього висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150, та самого рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 06.10.2021 року у цивільній справі № 503/781/21.

Проте колегія суддів звертає увагу, що після звернення у 2021 році ОСОБА_13 (баби малолітньої ОСОБА_12 2010 року народження) з позовом про відібрання дитини у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав і затвердження рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150 висновку органу опіки та піклування Кодимської міської ради висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав через недостатність інформації та документальних доказів щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, неповнолітня дитина ОСОБА_4 останні три роки перебувала під спостереженням служби у справах дітей, яка вивчила житлові умови проживання дитини у баби, строк перебування дитини на утриманні і вихованні своєї бабусі, відношення дитини до навчання, її характеристики. Також було встановлено і не заперечувались всіма учасниками справи, що ОСОБА_5 (батько дитини) зареєстрований та проживає в Республіці Молдова, а ОСОБА_3 (мати дитини) проживає в м. Москва Російської Федерації. Строк дії довіреності від ОСОБА_3 на перетин кордону з малолітньою ОСОБА_4 , закінчився, а відповідач ОСОБА_3 не має часу приїхати із за кордону, щоб зробити нову довіреність на перетин кордону з малолітньою ОСОБА_4 .

Тобто за наступні більше ніж два роки між першим висновком затвердженим 28.07.2021 року та наступним 07.11.2023 року поведінка батьків та їх байдуже ставлення до дитини, а відтак їхня винна поведінка до дитини і нехтування батьківськими обов`язками, не змінились в кращу сторону.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав і звів свій висновок до штучності заявленого ОСОБА_1 позову про позбавлення батьківських прав до зловживання нею процесуальними правами лише з тих підстав, що вона після спливу строку довіреності від матері дитини, яка надавала можливість перетину кордону з дитиною.

Проте такий висновок районного суду не відповідає обставинам справи і не свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїми правами шляхом заявлення нею штучного позову про позбавлення батьківських прав.

Сам по собі той факт, що мати дитини будучи громадянкою України кілька років не може знайти часу для відвідування дитини.

Сам лише факт збройної агресії проти України хоча і дещо утруднює, але не унеможливлює взагалі повернення громадян України до додому в тому і числі через треті країни (Молдова, Румунія, Угорщина, Польща, Туреччина, Словаччина тощо), тим більше матері її до неповнолітньої дочки.

До того ж невідвідування ОСОБА_3 своє дочки в Україні охоплюється і суттєво тривалим періодом до початку збройної агресії проти України (до 24.02.2022 року).

Залишення дитини з бабусею за спільною домовленістю останньої та матері дитини не звільняє мати дитини від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, колегія суддів розцінює як ухилення від виховання дитини, оскільки такі дії батьків, які фактично проживають за кордоном і не реально не цікавляться життям дитини, не утримують її, не виховують, не спілкуються з огляду на тривалість (кілька років) є винними і свідомими та приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому з урахуванням інтересів дитини в силу її віку (обов`язок отримання паспорта громадянина України, неможливість встановлення над дитиною піклування з боку бабусі, з якою вона мешкає з народження і що бажає сама дитина), норм чинного законодавства, колегія суддів вважає доведеними обставини ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити їх батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

При цьому колегія суддів виходячи з наведеного не встановила обставин, які свідчили б про зміну поведінки батьків дитини в контексті припинення нехтування батьківськими обов`язками по відношенню до своєї дочки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними, та підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачі можуть бути поновлені у своїх батьківських правах відповідно до положень ст. 169 СК України за умови зміни їх поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав.

У зв`язку з тим, що при вирішенні даного спору суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав.

Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення суду першої інстанції в частині попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як підстава для забезпечення покращення стану виконання батьками своїх батьківських обов`язків до дитини не застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав за умови, що можливо змінити ставлення батьків до дитини на краще підлягає скасуванню.

Також не може залишатися в силі і рішення суду в частині відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 від батька ОСОБА_2 , оскільки таких вимог не заявлялось і суд ухвалюючи рішення в цій частині вийшов з межі позовних вимог і крім того, з матеріалів справи не вбачається, що дитина знаходиться і взагалі будь-коли знаходилась з часу народження у її батька.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, ОСОБА_4 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 04.10.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова