Справа № 932/7200/24
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді Ярощук О.В.

за участі секретаря Кирилішиної В.Д.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

ОСОБА_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

в інтересах якого діє представник адвокат АБ «Келембет» Келембет Ілона Миколаївна

заінтересовані особи ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ),

Управління-служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. М. Грушевського б. 70, 49069),

про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

у с т а н о в и в:

1.ОСОБА_2 у порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою про встановлення факту виховання та утримання ним свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями 26.08.24 головуючою у справі визначено Ярощук О.В.

3.Ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення порушень.

4.Позивачем 10.09.2024 повідомлено суд про усунення порушення та подано до суду оновлену позовну заяву із уточненими позовними вимогами.

5.Суддею 11.09.2024 відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження.

6.В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що встановлення вказаного факту необхідне для повної реалізації прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

7.Зазначив, що син проживає із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Навчається у 9-А класі Дніпровської гімназії №58 Дніпровської міської ради.

8.Із матір`ю ОСОБА_3 не проживають однією сім`єю із серпня 2013 року. Шлюб розірвано 03.04.2015 рішенням мирового судді, яке набрало законної сили 06.05.2015 року.

9.ОСОБА_3 проживає окремо від заявника та сина у м. Москва із серпня 2013 року, не виховує та не утримує сина.

10.У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Келембет І.М. заяву підтримала.

11.Дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши мету заявника із якою він звернувся для отримання необхідного йому рішення, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, зважаючи на наступне.

12.Відповідно до статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

13.Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

14.У відповідності до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

15.Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначив, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

16.У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

17.Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

18.Заявник вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне з метою реалізації прав як батька та оформлення документів для отримання відстрочки від мобілізації.

19.Позивач у позовній заяві не конкретизує, які саме права йому необхідно реалізувати як батьку.

20.Суд виснує, що у частині підтвердження факту виховання та утримання доньки, то підтвердження цього факту Судом суперечитиме самому духу сімейних цінностей, гарантованих державою та покладених на батьків обов`язків, визначених ст.150 Сімейного кодексу.

21.Зокрема, ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя тощо.

22.Також суд вважає за необхідне зазначити, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

23.Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

24.Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

25.Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

26.Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

27.Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

28.Тому смерть, до прикладу, батька, матері дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

29.Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

30.У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

31.Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

32.Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

33.Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

34.Захист порушених прав у зв`язку з тим, що один із батьків не приймає участі у вихованні дитини, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

35.Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановленні цим розділом.

36. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

37.У даній справі, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

38.Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

39.Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

40.З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_2 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

41.Така позиція суду є сталою та повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, провадження №14-132цс23.

42.Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

43.Оскільки з обставин, які заявник вказує в заяві, вбачається спір про право, суддя дійшов висновку про необхідність залишити заяву без розгляду.

44.Враховуючи, що заява залишається без розгляду, суд, подані 08.10.2024 клопотання адвокатом в інтересах заявника про виклик свідків, а також долучення до матеріалів справи фіскальних чеків, платіжних інструкцій, квитанцій, паспорт споживчого кредиту, що підтверджують придбання ОСОБА_2 одягу, взуття для ОСОБА_4 та оплату додаткових занять залишає без розгляду.

Керуючись ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник адвокат АБ «Келембет» Келембет Ілона Миколаївна заінтересовані особи ОСОБА_3 (зареєстроване служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. М. Грушевського б. 70, 49069), про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що для вирішення спору він має право звернутись до суду із позовом у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання у 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 11.10.2024.

Головуючий суддя О.В. Ярощук