Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/656/24

10 вересня 2024 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Чорній К.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки

та пілкування Гогільчин С.В.,

за участі позивача та відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та передачу її під опіку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_4 про відібрання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері без позбавлення її батьківських прав і передачу малолтінього йому під опіку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка по справі ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбу із його родичем (дядьком) ОСОБА_6 та разом мешкали у АДРЕСА_1 . За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 дядько ОСОБА_22 помер. Приблизно за два роки до смерті дядька відповідачка залишила дітей та чоловіка, перейшла проживати в будинок своїх батьків та перестала займатися дітьми, їх утриманням та вихованням. Обоє дітей залишились проживати з дядьком, який був інвалідом першої групи та мав поодинокі заробітки від ремонту автомобілів. Кошти які відповідачка отримувала на утримання дітей від органів соціального захисту вона витрачала виключно на свої потреби. Відповідачка є особою з інвалідністю встановленою психічною МСЕК, внаслідок захворювання перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері. Через хворобливий стан вона не контролює свої дії та емоції, не може повноцінно усвідомлювати їх. Після смерті ОСОБА_6 діти залишились фактично без батьківського піклування і він, як племінник та хресний батько ОСОБА_5 , забрав обох дітей у свою сім`ю на проживання та разом із дружиною взяв на себе виховання та матеріальне утримання дітей. Старша дочка є повнолітньою і самостійно визначилась із своїм бажанням проживати з його сім`єю. Неповнолітній ОСОБА_9 потребує особливого догляду, оскільки він не розмовляє та хворіє психоневрологічним захворюванням - олігофренією. Відповідачка тривалий час не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, не допомагає матеріально, не цікавиться життям дитини. Таке ставлення до своїх дітей зі сторони відповідачки може бути наслідком її психічних розладів, що створює потенційну небезпеку для самих дітей. Всі питання щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_10 , його матеріального забезпечення, навчання, лікування вирішується його сім`єю, дитина перебуває на повному утриманні позивача. Наведені факти як кожен окремо так і всі в сукупності можуть бути розцінені як ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Представник відповідачки - адвокат Семчук М.М., який призначений на підставі ухвали суду центром безоплатної правничої допомоги 03 липня 2024 року подав відзив на позовну заяву, в якому заявлений позов не визнав та заперечив проти його задоволення. Зокрема зазначив, що наведені у позовній заяві факти та обставини не підтверджені належними доказами. Твердження позивача про те, що відповідачка проявляла агресію до чоловіка та дітей, вчиняла насильницькі дії по відношенню до дітей доданими до позову доказами не доведені, не надано також доказів того, що відповідачка притягалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Також вважає голослівним той факт, що відповідачка через свій психічний стан створює небезпеку для життя чи здоров`я своїх дітей чи інших людей. У сім`ї позивача офіційно працює тільки дружина, що ставить під сумнів створення належних умов для проживання та утримання двох власних дітей та хворого ОСОБА_5 . Тому викладені у позовній заяві обставини є суб`єктивною думкою позивача, яка не може бути підставою для відібрання у відповідачки дитини.

Позивач та його представник в судовому засідання заявлений позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач наголосив, що виключно з гуманних міркувань взяв на себе обов`язок щодо опіки на своїм родичем. Просили позов задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам дитини та буде сприяти повноцінному його розвитку.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову та вказали на його безпідставність.

Допитана в суді як свідок ОСОБА_11 повідомила, що була дружиною дідуся ОСОБА_12 і проживала в одному господарстві із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На її думку, відповідачці категорично не можна довіряти дітей, оскільки вона жорстоко з ними поводиться, вдавалась до фізичних покарань. Крім того, абсолютно не дбала ні про благоустрій житла, ні про належне харчування дітей. На даний час діти, проживаючи у сім`ї позивача, виглядають щасливими, веселими, на відміну від періоду, коли проживали із матір`ю.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що був товаришем покійного батька дітей, який часто нарікав на дружину, яка занедбувала свої обов`язки у сім`ї, байдуже ставилась до дітей та їх інтересів, через легковажну поведінку залишила ОСОБА_16 та дітей і жила своїм житям. Повернення малолітнього ОСОБА_17 відповідачці на його думку буде суперечити інтересам дитини.

Допитана в суді ОСОБА_7 пояснила, що після смерті батька разом з братом ОСОБА_17 залишились без опіки та допомоги і ОСОБА_3 взяв їх у свою сім`ю. Періоди, коли проживала з матір`ю воліє не згадувати, оскільки мати погано ставилась до них, вдавалась до побоїв як щодо неї, так і стосовно малого ОСОБА_17 . В домашньому господарстві мати нічого не робила взагалі. Маючи пенсію, витрачала її виключно на свої потреби, набрала кредитів у банках, внаслідок чого має суттєві борги. У сім`ї позивача їм з братом комфортно і добре, повертатись до матері не хоче категорично.

Допитана як свідок ОСОБА_18 - дружина позивача, в суді повідомила, що за обопільним рішенням з чоловіком, після смерті ОСОБА_19 , який був родичем чоловіка, погодились на те, щоб взяти до себе дітей ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , які залишились без батьківського піклування. Чоловік є хресним батьком ОСОБА_17 і відчуває свій обов`язок дбати про дитину. ОСОБА_17 відстає від ровесників у розвитку, однак вони актично займаються його реабілітацією. Дитина перебуває на інклюзивному навчанні і вона є його вчителем. Дитина живе і розвивається разом з їх дітьми, які є приблизно одного віку і у сім`ї панує злагода та доброзичлива атмосфера. Матеріально сім`я забезпечена, оскільки і вона і чоловік мають роботу, хоч чоловік і працює без оформлення трудових відносин. Крім того, вони не створюють жодних перешкод для відповідачки у будь-який час відвідувати дитину та проводити з нею час. Проте ОСОБА_21 ніколи не виявляєт бажання прийти до дітей.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_5 у матері без позбавлення її батьківських праві передачу його під опіку. Додатково вказала, що повнолітня ОСОБА_7 разом з малолітнім братом після смерті батька перейшли проживати до позивача, який забезпечив для них належні умови проживання, утримання, виховання та розвитку малолітньому ОСОБА_5 , який є дитиною, яка має особливі потреби. ОСОБА_4 тривалий час з дитиною не спілкується, не відвідує його, не виявляє батьківського піклування, матеріально не утримує та не цікавиться життям сина. Також комісією встановила, що ОСОБА_4 проживає в незадовільних побутових умовах. Будинок не газифікований, відсутні елементарні побутові зручності та можливості для забезпечення дитині належних умов для проживання.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_6 відповідачка народила двох дітей: дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_22 помер. Ще до смерті ОСОБА_16 відповідачка залишила його з дітьми, а сама перейшла проживати у будинок своїх батьків та перестала займатися дітьми, брати участь у їх вихованні та утримувати їх. Після смерті ОСОБА_6 позивач забрав дітей у свою сім`ю на проживання і разом з дружиною взяв на себе обов`язки по вихованню та матеріальному утриманню дітей. Неповнолітній ОСОБА_9 потребує особливого догляду та турботи, оскільки він відстає у розвитку від ровесників, не розмовляє та має захворюування психоневрологічного характеру. Позивач з дружиною створили здоровий мікролкімат у сім`ї, де ОСОБА_17 проживає разом із дітьми позивача та своєю рідною сестрою ОСОБА_23 , яка категорично не бажає проживати з матер`ю. Дитина влаштована у школу на інклюзивне навчання. Відповідачка з часу смерті ОСОБА_6 не проявляла зацікавленості до того аби повернути дітей проживати до себе. Тривалий час не цікавиться життям дитини, його проблемами та успіхами, не дбає про його розвиток, не спілкується з дитиною, хоч позивач не чинить перешкод у можливості в будь-який час відвідувати сина та проводити з ним час. Не дбає відповідачка і про матеріальне утримання сина. Таке ставлення до дітей, та молодшого сина зокрема, може бути наслідком хворобливого стану. Всі питання щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_10 , його матеріального забезпечення, навчання, лікування вирішується сім`єю позивача, дитина перебуває на повному утриманні позивача. Наведені факти як кожен окремо так і всі в сукупності можна розцінювати як неналежне виконання (ухилення) батьківських обов`язків.

Згідно з довідкою до акта огляду ОСОБА_4 є особою з інвалідністю III групи. Вона неодноразово проходила лікування в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради». Вперше проходила курс лікування з 11 квітня 2011 року по 24 квітня 2011 року з діагнозом емоційно нестабільний розлад особистості у примітивної особи, синдром емоційно-вольової нестійкості. До жовтня 2021 року ще сім разів проходила курс лікування у даному закладі, що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного хворого №1305/23. ОСОБА_4 рекомендовано спостереження у психіатра та рекомендовано тривалий час приймати ліки.

Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у другому класі Солотвинського ліцею за індивідуальною адаптованою типовою освітньою програмою для дітей, які мають порушення інтелектуального розвитку. ОСОБА_5 проживає у сім`ї ОСОБА_3 , який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, вдома створив всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Дитина доглянута, охайна, отримує належне лікування, відвідує заняття з логопедом та психіатром. ОСОБА_4 не має змоги доглядати за дитиною, не може забезпечити його необхідними речами, не цікавиться успіхами дитини, не відвідує батьківські збори, шкільні свята, не займається лікуванням сина. ОСОБА_5 є інвалідом III групи, оскільки у нього діагностовано легку розумову відсталість з гіперактивною поведінкою і тому він потребує особливого догляду.

ОСОБА_4 за час проживання в селищі Солотвин зарекомендувала себе з негативної сторони: безвідповідальна, легковажно відноситься до зауважень, неналежно виховувала дітей, проживає у незадовільних побутових умовах. Вказана інформація відображена у характеристиці Солотвинської селищної ради.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , останній одружений та виховує двох неповнолітніх дітей. Зарекомендував себе як зразковий сім`янин, підтримує добрі стосунки із жителями селища, умови проживання задовільні, жодних скарг на нього не поступало, до відповідальності не притягався.

Рішенням Солотвинської селищної ради №196 від 04 вересня 2024 року затверджено висновок, яким встановлена доцільність відібрання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від матері ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав та передачу його під опіку ОСОБА_3 .

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежений, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, керуючись в першу чергу інтересами дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити.

На підставі ст.ст.164, 170 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 200, 211, 223, 258, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 без позбавлення її батьківських прав.

До винесення рішення органом опіки та піклування про встановлення опіки та призначення опікуна передати малолітнього ОСОБА_5 під опіку ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2024 року.

Суддя Л.М. Битківський