ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/4341/24

Провадження №22-ц/822/815/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Факас А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 року, головуючий у І-й інстанції Танасійчук Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27 травня 2020 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 серпня 2023 року шлюб між ними розірвано.

Причиною розірвання шлюбу послугувало те, що ОСОБА_2 зловживала алкогольними напоями, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, в тому числі і за неналежне виховання дитини.

Стверджував, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вчиняє домашнє насильство відносно малолітньої дитини, не займається її вихованням, часто залишає дитину без догляду на сторонніх людей чи вдома саму, звертається до дитини нецензурними словами.

Відповідачка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, останній раз - вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2019 року.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 липня 2023 року відстрочено виконання вироку цього ж суду щодо ОСОБА_2 до 19 січня 2024 року.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 січня 2024 року у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_2 про відстрочку виконання вироку суду від 28 листопада 2019 року із застосуванням кримінального покарання у виді позбавлення волі відмовлено.

На момент подання позову ОСОБА_2 відбуває кримінальне покарання у місцях позбавлення волі за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2019 року.

Після постановлення ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 липня 2023 року, якою було надано відстрочку виконання вироку цього ж суду про застосування до ОСОБА_2 кримінального покарання у виді позбавлення волі, відповідачка двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків та один раз за застосування відносно доньки психологічного насилля.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Малолітня донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент звернення з позовом проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього є частка у власності. Квартира складається з двох кімнат. В цій же квартирі проживає сестра позивача ОСОБА_5 та її донька. Він створив хороші умови для проживання та виховання і гармонійного розвитку дитини. Дитина відвідує ДУ 12 «Сузір`я».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 липня 2022 року відповідачку позбавлено батьківських прав щодо дочки від першого шлюбу ОСОБА_6 .

З вересня 2022 року позивач перебував на службі в ЗСУ, тому неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 проживала з відповідачкою.

Під час перебування позивача на військовій службі йому стало відомо, що 12 грудня 2023 року донька ОСОБА_5 була покинута матір`ю та знайдена працівниками поліції, доставлена в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» і госпіталізована з діагнозом гострий риніт, двосторонній сальпінгоотит. При госпіталізації дитину супроводжували працівники служби у справах дітей та працівники поліції.

24 січня 2024 року службою у справах дітей ЧМР було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини матері на виховання.

09 квітня 2024 року органом опіки та піклування Чернівецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення громадянки ОСОБА_2 батьківських прав у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , відповідачка визнала позов, а також врахував принципи захисту та піклування про дітей. Починаючи з січня 2024 року відповідачка перебуває в місцях позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції зазначив, що висновок органу опіки та піклування ґрунтується на тому, що мати ОСОБА_2 не в повній мірі здійснює догляд за дитиною, недостатньо піклується про її фізичний і духовний розвиток, стан здоров`я, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Однак даний висновок не містить відомостей про будьякі превентивні міри, які застосовувалися до ОСОБА_2 саме органом опіки та піклування. Сім`я не перебувала на обліку, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Ще не втрачена можливість виправлення та соціальної реабілітації ОСОБА_2 в умовах контролю та спостереження за її поведінкою після звільнення з місць позбавлення волі.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, судом надано перевагу неналежним доказам відповідачки, докази позивача не взято до уваги, судом не в повній мірі надано оцінку показам свідків.

Зазначає, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, взагалі не цікавилася здоров`ям дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дочки, підготовку до самостійного життя, не забезпечувала необхідного харчування і медичного догляду. Дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме інтересам дитини, оскільки дитина проживає та виховується у стійкому сімейному середовищі батька, яким створені належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини. Як зазначили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , дитина з часу коли проживає з батьком, змінилася не лише у зовнішньому вигляді, а й у поведінці, стала спокійною, привітною, що судом не взято до уваги.

З часу позбавлення батьківських прав щодо першої дитини ОСОБА_10 відповідачка перебувала на обліку, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Судом не надано жодної оцінки тій обставині, що коли в Першотравневому районному суді на розгляді перебувала справа щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно старшої доньки, відповідачка вела асоціальний спосіб життя, вчиняла насильство над меншою донькою, що доводиться десятьма постановами Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Дані обставини доведені у вищевказаних рішеннях і свідчать, що відповідачка свідомо, розуміючи наслідки такої поведінки, далі продовжувала не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 23/12037 (а.с.14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_11 ) є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Рішенням Шевченківського районного суду від 29 серпня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.17-18).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 травня 2022 року у справі 727/2888/22 ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності і оголошено їй усне зауваження за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, зокрема за те, що вона ляснула свою малолітню доньку по сідницях (а.с.22).

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 травня 2022 року у справі 727/2546/22 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн, зокрема за те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , а саме в дитини відсутнє спальне місце, санітарно гігієнічний стан помешкання незадовільний, в помешканні брудно, присутній неприємний запах (а.с.23).

Постановами Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2022 року, від 31 травня 2022 року, від 22 червня 2022 року, від 11 листопада 2022 року, від 29 листопада 2022 року, від 01 грудня 2022 року та від 26 грудня 2022 року ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до її бабусі ОСОБА_12 (а.с.24-31).

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2017 року ОСОБА_13 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік (а.с.33-34).

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2019 року ОСОБА_13 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік (а.с.32).

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2019 року ОСОБА_13 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді одного року і двох місяців позбавлення волі (а.с.36-37).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 липня 2023 року відстрочено виконання вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2019 року відносно засудженої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, терміном на 6 місяців, тобто до 19 січня 2024 року (а.с. 38-39).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 жовтня 2023 року у справі 727/9707/23 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, зокрема за те, що ОСОБА_2 передала свою доньку на виховання іншій особі, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с.47).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2023 року у справі 727/12099/23 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї доньки ОСОБА_4 (висловлювалася на адресу доньки нецензурною лайкою) з призначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.48-49).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 лютого 2024 року у справі 727/175/24 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (допустила самовільне залишення дитини по місцю проживання) та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.50).

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 розірвано, визначено місце проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком ОСОБА_14 (а.с.52-55).

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 липня 2022 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.57-58).

Листом № 233 від 28.12.2023 року КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» повідомила, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 12 грудня 2023 року з діагнозом гострий риніт, двосторонній сальпінгоотит. При госпіталізації дитину супроводжували працівники поліції та працівники служби у справах дітей (а.с.59).

Згідно з висновком Служби у справах дітей Чернівецької міської ради № 1/168 від 24 січня 2024 року визнано за недоцільне повернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до матері ОСОБА_2 (а.с.60).

З довідки № 56 від 10 січня 2024 року, виданої Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею, встановлено, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання обов`язків опікуна, піклувальника відсутні (а.с.64).

З витягу № ВР 002016752 з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 22 січня 2024 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с. 65).

Актом обстеження житлово-побутових умов, затвердженого начальником служби у справах дітей Чернівецької міської ради Кондрат Г., підтверджується те, що у квартирі по АДРЕСА_1 , де проживає позивач ОСОБА_1 із сім`ю, створені всі належні умови для навчання і розвитку дитини (а.с.66).

З відповідей Чернівецького міського центру соціальних служб від 15 квітня 2022 року, 22 липня 2022 року, долучених судом апеляційної інстанції до матеріалів справи, вбачається, що родина ОСОБА_2 , яка має на вихованні малолітню дитину ОСОБА_4 , проживає по АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також проживає бабуся ОСОБА_12 . Під час здійснення оцінки потреб сім`ї (акт № 133/02-07 від 29.03.2022 р.) встановлено, що родина проживає в однокімнатній квартирі, у дитини відсутнє окреме спальне місце, санітарно-гігієнічний стан незадовільний, в помешканні брудно, затхле повітря та присутній неприємний запах. Зі слів бабусі ОСОБА_12 онука не здійснює належний догляд за малолітньою дитиною та не забезпечує дівчинку повноцінним харчуванням, систематично кричить на дитину.

З відповіді Чернівецького міського центру соціальних служб від 09 листопада 2023 року вбачається, що 07 листопада 2023 року здійснено виїзд до ОСОБА_2 , яка має на вихованні та утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 . Сім`я проживає по АДРЕСА_3 . За цією ж адресою проживає співмешканець ОСОБА_2 ОСОБА_15 . Під час здійснення оцінки потреб з`ясовано, що ОСОБА_2 не здійснює належний догляд за дитиною, у дитини відсутнє окреме спальне місце, дитина спить на підлозі на матраці. На час відвідування сім`ї жінка знаходилась з ознаками вживання алкоголю, психоемоційний стан стабільний.

Позивачем до матеріалів справи долучено заяви голови батьківського комітету садочка, який відвідує ОСОБА_5 ОСОБА_16 , сусідки ОСОБА_7 , хрещеної мами ОСОБА_17 , тітки ОСОБА_9 , адресовані комісії з питань захисту прав дитини. Заявники повідомляють комісію про те, що ОСОБА_2 неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків. Зокрема звертають увагу, що в садочок дитину приводять та забирають із запізненням. Дитина неохайна, недоглянута ( а.с. 67- 69).

Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради № 222/7 від 09 квітня 2024 року, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 матері малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків (а.с.77).

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 обґрунтований неодноразовими повідомленнями Чернівецького районного управління поліції про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , повідомленнями щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, а саме: від 28.03.2022, 15.04.2022, 07.09.2023 та 06.11.2023; характеристикою, наданою закладом дошкільної освіти № 10 «Попелюшка» від 27.12.2023, в якій засвідчено, що з вересня 2023 року мати ОСОБА_2 приводить

дитину із запізненням і забирає теж пізно (після 19:00 год.). Через це ОСОБА_18

відвідує чергову мобільну групу, яка працює до 20:00 (для батьків, які

працюють допізна), але довідку з роботи із зазначенням графіку роботи мати

так і не надала, є часті випадки коли за дорученням мами за дитиною приходять

незнайомі люди. Часто дитина приходить в садок у брудному одязі, неохайна та з необрізаними нігтями. На зауваження педагогів, що у дитини є прояви хвороби, не реагує. Дуже часто мама звертається до дівчинки нецензурною лайкою. Мати на батьківські збори не приходить, не цікавиться навчальним процесом та особливостями перебування дитини в садочку, не проявляє ініціативи. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області 19 січня 2024 року постановлено малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати під опіку служби справах дітей Чернівецької міської ради до вирішення питання про її залишення на утриманні батька ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Чернівецької міської раді

від 10 травня 2022 року № 2/48 ОСОБА_19 взято на облік дітей, які

перебувають в складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Згідно з листом Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради від 10 січня 2024 року № 49/02-04 ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом центру з 2022 року. Робота з сім`єю розпочалась з повідомлення ювенальної превенції про вчинення домашнього насильства щодо дитини. За час перебування під соціальним супроводом сім`ю ОСОБА_2 було неодноразово відвідано спільно з працівниками поліції. Систематично проводились бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, недопущення вчинення домашнього насильства, забезпечення дитини повноцінним харчуванням та дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, однак ОСОБА_2 не дотримувалась рекомендацій працівників центру, систематично вчиняла домашнє насильство щодо дитини. Неодноразово ОСОБА_2 знаходилась з ознаками алкогольного сп`яніння. 29 липня 2022 року соціальний супровід припинено (а.с. 75-76).

Згідно з довідкою № 01-55/04 від 17 червня 2024 року, наданою закладом дошкільної освіти комбінованого типу №12 «Сузіря» Чернівецької міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує даний заклад з 01.04.2024. Дитину тато приводить та забирає вчасно. Дівчинка завжди доглянута, охайна. Батько цікавиться досягненнями дитини, бере активну участь у її житті та в усіх освітніх заходах (а.с.121).

20 вересня 2023 року ЗДО «Попелюшка» надав характеристику № 01-10/104 на дитину ОСОБА_4 , згідно з якою ОСОБА_18 почала відвідувати даний заклад з лютого 2023 року. З вересня 2023 року є вихованкою молодшої інклюзивної групи № НОМЕР_2 «Калинонька». За цей період регулярно відвідує садок. За весь час перебування дитини в ЗДО приводить та забирає дівчинку тільки мати ОСОБА_2 . Мати повідомила, що батько служить в ЗСУ, тому за даний період в садку не з`являвся (а.с. 114).

З характеристики ЗДО «Попелюшка» від 04 січня 2024 року вбачається, що з 11 грудня 2023 року ОСОБА_4 садочок не відвідує. Педагоги групи телефонували мамі, проте вона на дзвінки не відповідала. Про причину відсутності дівчинки в закладі повідомила тітка.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України відповідно до якої, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства, обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року в справі № 127/20368/21 (провадження № 61-10159св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Судом першої інстанції не враховано, що при розгляді даної категорії справ, у разі посилання учасників справи на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства, мають перевірятися обставини чи зазнавала дитина домашнього насильства у будь-якій формі чи стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово вчиняла адміністративні правопорушення та притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї доньки ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_12 , а також притягалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей.

Так, ОСОБА_2 вчиняла домашнє насильство щодо ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_2 , у присутності свої доньки ОСОБА_4 , якій у вказаний період було два роки, що підтверджується постановами Шевченківського районного суду м. Чернівці у період з 04 травня 2022 року по 26 грудня 2022 року.

Отже, належними та допустимими доказами встановлено, що ОСОБА_2 вчиняла психологічне насильство щодо свої доньки ОСОБА_4 та у її присутності вчиняла домашнє насильство щодо бабусі ОСОБА_12 .

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , з 10 травня 2022 року ОСОБА_19 взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків. За час перебування під соціальним супроводом сім`ю ОСОБА_2 було неодноразово відвідано спільно з працівниками поліції. Систематично проводились бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, недопущення вчинення домашнього насильства, забезпечення дитини повноцінним харчуванням та дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, однак ОСОБА_2 не дотримувалась рекомендацій працівників центру, систематично вчиняла домашнє насильство щодо дитини. Неодноразово ОСОБА_2 знаходилась з ознаками алкогольного сп`яніння. 29 липня 2022 року соціальний супровід припинено.

Колегія суддів вважає, що наданий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є повним, об`єктивним, складений з урахуванням інтересів дитини, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що наданий висновок не враховує інтереси малолітньої дитини.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що сім`я ОСОБА_20 не взята на облік як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, є помилковим та спростовується матеріалами справи.

З показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були допитані в суді першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала батьківські обов`язки та відносно своєї дитини вчиняла фізичне та психологічне насильство.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують, що відповідачка ОСОБА_2 неналежно виконувала свій обов`язок щодо виховання та утримання доньки ОСОБА_4 , не надавала дитині достатнього харчування та медичного догляду, допускала прояви аморальної поведінки, вчиняла по відношенню до дитини психологічне насилля, що проявлялося у її лайливих непристойних звертаннях до дитини з використанням нецензурної лексики.

За встановлених обставин справи та наданих доказів, факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав не може свідчити про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, крім того, колегія суддів враховує, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.07.2022 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно старшої малолітньої дочки ОСОБА_10 , тому вона повинна була усвідомлювати наслідки неналежного виконання батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, що існує серйозний ризик фізичної, емоційної та психічної травми, якщо дитину повернути матері, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в зазначеній частині про задоволення позовних вимог.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви, в сумі 1 211,20 грн.

За подання позову в частині позбавлення батьківських прав позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, за подання апеляційної скарги 1 816,80 грн, а всього сплачено судовий збір 3 028 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 01 жовтня 2024 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна