Справа №487/3675/22
Провадження №2/487/210/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Ященко В.В., Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Ганни Василівни про визнання автомобіля спадковим майном та стягнення грошової компенсації за частку у спадковому майні, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Тимченко А.О.

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Тимченко А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. про визнання частки автомобіля Mercedes Benz GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити поділ спадкового майна в рівних частках між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визнати право ОСОБА_1 на частку автомобіля Mercedes Benz GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на користь позивача 346419 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги є дружина померлого ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбали автомобіль Mercedes Benz GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_5 та який оформлював договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в СК «Оранта». Проте, вказаний автомобіль не увійшов до спадкової маси, після смерті ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований на відповідачку, яка продала спірний автомобіль 28.01.2022. Вартість автомобіля на теперішній час, шляхом порівняння реальних ринкових цін становить 37860 доларів США, що еквівалентно 1385676 грн., тому вартість спадкового майна становить 692838 грн., а частка позивача у спадковому майні становить 346419 грн.

Ухвалою від 28.11.2022 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази.

10.02.2023 до суду надійшла копія спадкової справи №72/2021 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.03.2023 представник відповідача - адвокат Коренко Т.В. подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

10.04.2023 представник позивача - адвокат Тимченко А.О. подала до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 10.04.2023 витребувано у сервісного центру МВС 4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївської області інформацію щодо автомобіля MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , що був зареєстрований на відповідачку ОСОБА_2 , коли та за якими документами був придбаний вказаний автомобіль та коли та за якими документами був проданий вказаний автомобіль, а також витребувати копії підтверджуючих ці дії документів.

08.06.2023 з Територіального сервісного центру МВС №4841 надішли докази, які були витребувані судом.

Ухвалою від 29.06.2023 закрите підготовче провадження та провадження у справі №487/3675/22 зупинено, до набрання законної сили рішення у справі №487/3635/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округ Іскрицької Г.В. про усунення від права на спадкування за законом.

21.02.2024 представник позивача - адвокат Тимченко А.О. подала до суду клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 01.03.2024 поновлено провадження у справі.

06.05.2024 представник відповідача - адвокат Коренко Т.В. подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

06.05.2024 позивач подала до суду заяву, в якій просила в задоволення клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвалою від 06.05.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Коренко Т.В. про зупинення провадження у цивільній справі №487/3675/22 відмовлено.

В судовому засіданні 15.08.2024 позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення, з підстав зазначених в позові.

15.08.2024 і 11.09.2024 представника відповідача - адвокат Коренко Т.В. подала до суду заяви в яких просила здійснити розгляд справи за її та відповідача відсутністю, проти позовних вимог заперечують та просила в задоволені позову відмовити.

11.10.2024 позивач подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її та представника відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, спадкової справи №72/2021 від 16.12.2021, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

У частині першій статті 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Наведена норма за аналогією закону підлягає застосуванню і до визначення розміру частки у майні, що є у спільній сумісній власності, без його поділу.

Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копію свідоцтва про смерть, виданого 14.12.2021 Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1169 від 13.12.2021.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Спадкоємцями першої черги, в порядку спадкування за законом, є його дружина - позивачка ОСОБА_2 та дочка - відповідачка ОСОБА_1 , які в установлений чинним законодавством строк звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. із заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 та нотаріусом була відкрита спадкова справа №72/20221 від 16.12.2021.

Згідно загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Заводського районного сулу м. Миколаєва від 01.12.2023 у справі №487/3635/22, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено, рішення набрало законної сили 20.02.2024.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на те, що під час перебування у шлюбі, батько ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_2 , придбали автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, який не увійшов до спадкової маси, оскільки був зареєстрований за відповідачем, яка в подальшому, після відкриття спадщини продала його, тому спадщину на автомобіль неможливо оформити у нотаріальному порядку.

Так, згідно копії свідоцтва по шлюб, виданого 09.10.2010 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №556, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010.

Як вбачається з наданих до суду доказів Територіальним сервісним центром МВС №4841 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) за №31/1108-14-1-23 від 31.05.2023, а саме: заяви про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника №308508318 від 26.08.2021 та договору купівлі-продажу №4841/2021/2757436 від 26.08.2021, право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, дизельне паливо, державний номер НОМЕР_1 було зареєстровано на ОСОБА_2 .

Крім того, згідно заяви про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника №464652111від 28.01.2022 та договору купівлі-продажу №2/3494 від 28.01.2022, ОСОБА_2 було відчужено автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, дизельне паливо, державний номер НОМЕР_1 та право власності було зареєстровано на нового власника ОСОБА_6 .

Отже, суд дійшов переконання, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, дизельне паливо, державний номер НОМЕР_1 , був набутий подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у шлюбі та відповідно до положень ст.60 СК України є об`єктом їх права спільної сумісної власності.

Відповідач будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, що спірний автомобіль є її особистим майном, не надала, тобто не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте нею в період шлюбу, а тому з огляду на презумпцію рівності часток у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_5 , у відповідності до положень ст.70 СК України, відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного автомобіля, набутого ОСОБА_5 і ОСОБА_2 у шлюбі. Оскільки є два спадкоємці першої черги, частка спадкодавця підлягає успадкуванню ними в рівних частках, тобто по 1/4.

Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Право на частку й праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію припиняється з дня її отримання.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частку автомобіля Mercedes Benz GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 346419 грн., виходячи порівняння реальних ринкових цін на тотожні автомобілі станом на звернення до суду 16.11.2022, середня вартість яких становить 37860 доларів США, що еквівалентно 1385676 грн. за курсом НБУ станом на 16.11.2022, складає: 1 дол. США = 36,6 грн.

У зв?язку з тим, що виходячи із рівності часток спадкоємців, частка спадкодавця підлягає успадкуванню позивачем і відповідачем в рівних частках, тобто по , у грошовому виразі це складає 692838 грн., здійснити поділ цього майна у натурі не вдається можливим з причини відчуження транспортного засобу Mercedes Benz GL 350 CDI, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь третіх осіб, то суд вважає, що таким, що відповідає критеріям захисту прав ОСОБА_1 , буде стягнення з ОСОБА_2 в рахунок компенсації вартості цього майна, а саме 1/4 вартості транспортного засобу, що у грошовому виразі складає 356419 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову, вартість автомобіля, зазначену позивачем, не спростовувала, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявляла.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією отримання справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Подібні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19).

На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3464,19 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків.

Так, в позовній заяві, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2022, згідно якого адвокат Тимченко А.О. надає ОСОБА_1 правничу допомогу, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю та ордер,акт приймання наданих послуг від 14.11.2022 за договором від 22.01.2022, згідно якого адвокат надав послуги: судовий аналіз справи, надання та відправлення адвокатських запитів, консультацію, підготовку позову та участь в судовому засіданні, вартість послуг склала 20000 грн.

Згідно прибуткового квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 22.01.2022, складеного адвокатом Тимченко А.А., ОСОБА_1 за Договором про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2022 сплатила адвокату грошові кошти у розмірі 15000 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру №31 від 15.11.2022, складеного адвокатом Тимченко А.А., ОСОБА_1 за Договором про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2022 сплатила адвокату грошові кошти у розмірі 5000 грн.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, заявлені позивачем вимоги, їх складність та об`єм досліджених судом доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, відсутність заперечень та заяв з боку відповідача про зменшення розміру витрат, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Ганни Василівни про визнання автомобіля спадковим майном та стягнення грошової компенсації за частку у спадковому майні - задовольнити.

Визнати частку автомобіля марки MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , спадковим майном, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право ОСОБА_1 на частку вартості спадкового майна - автомобіля марки MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 356419 грн. вартості належної їй частки у спадковому майні - автомобілі марки MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білого кольору, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3464,19 грн. та 20000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицька Ганна Василівна, місце знаходження за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: С.М. Афоніна