КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лупейка Олександра Васильовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України. Зазначали, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад, який триває до сьогодні. На території України йде війна із застосуванням сучасних систем озброєння, країною- агресором здійснюється терор мирного населення, відбувається масове знищення інфраструктури. Значні території України виявилися окупованими. По неокупованим територіям ведуться постійні обстріли, ракетами та дронами-камікадзе. Тривають важкі бої безпосередньо по лініям зіткнення. Лінія фронту складає понад 1000 км. Вчинена військова агресія РФ є загальновідомим фактом та не підлягає окремому доведенню. Військова збройна агресія РФ беззаперечно спричинила тяжкі наслідки, як для держави у цілому, так і громадян України. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям і пенсіонерами за віком. Мають дорослу дочку ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 . Їх сім`я є невеликою, але згуртована та дружня. З 2010 року вони постійно проживають у АДРЕСА_1 . 1/2частина вказаного будинку на праві власності належить ОСОБА_2 . Вказана садиба була осучаснена та перебудована позивачами, а також стала їх домашнім осередком. У садибі проживають тільки вони, інший власник 1/2 частини будинку ОСОБА_5 постійно проживає у м. Ірпінь. До м. Київа вони приїздили тільки один чи два рази на місяць, в основному для отримання пенсії. Їх сімейне життя до війни було спокійним та щасливим, майбутнє уявлялось благополучним, але все для них змінила війна, яка розпочалась 24.02.2022 року віроломним військовим збройним нападом РФ. Початок війни став шоком для них, вони були у розпачі та відчаї. Початок війни застав їх у м.Київі, коли вони вчергове приїхали для отримання пенсії і вирішили залишатись. У с.Гута-Межигірська вони повернутись не могли через ворожий наступ на Київщину. Від односельців вони дізналися, що за селом розгорнулись запеклі бої, село обстрілювали з усіх видів зброї, бомбили з повітря. Складно було і у м. Київ де постійно зникало світло та не працювало опалення. У зв`язку із вказаними обставинами вони перебували у стресовому стані, переживали, замерзали, недоїдали, хворіли та пережили весь спектр негативних емоцій. 18 березня 2022 року їм повідомили, що снарядами зруйновано їх родинну садибу. Після деокупації Київщини вони повернулись до села та стали жити у сараї, який частково уцілів, потім трішки відремонтували літню кухню де і стали проживати. Умови проживання були складними через відсутність світла та тепла. На сьогодні вони продовжують проживати на території садиби та психологічно страждати, оскільки війна триває і невідомо коли закінчиться. Дуже лякають постійні обстріли, а від психологічних страждань загострились фізичні хвороби. Часто у них виникає почуття безвиході і безсилля, проявляється постійне безсоння, з початку війни вони реально психологічно і морально страждають. Психіка кожного з них є виснаженою. Винною в їх психологічних стражданнях є РФ, яка вчинила військовий напад на Україну та намагається здійснити геноцид українського народу. Військовою агресією РФ кожному з них спричинено моральну шкоду, яку вони оцінюють у 50 000 000 грн. кожному, яку має відшкодувати країна-агресор. Спричинено моральну шкоду не вважають завищеною, а для підтвердження факту їх психотравмування та спричинення моральної шкоди були проведені психологічні дослідження. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили стягнути із РФ в особі Уряду РФ моральну шкоду у розмірі 50 000 000 грн. кожному.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з РФ в особі Уряду РФ на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України 5000000 грн. Стягнуто з РФ в особі Уряду РФна користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України 5 000 000 грн. Стягнуто з РФ в особі Уряду РФв дохід держави України судовий збір у розмірі 13420,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі із визначенням стягнення у еквівалентах до іноземних валют. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним по кожному із них висновкам спеціаліста-психолога, які є належними доказами і підлягали обов`язковому врахуванню. Висновки містять рекомендований розмір відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції також безпідставно обійшов питання визначення еквівалентів присуджених сум до іноземної валюти.

В апеляційній інстанції адвокат Лупейко О.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися , повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України та з 27 квітня 1980 року перебувають у шлюбі.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6914585 від 05 квітня 2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №1586644позивачка ОСОБА_2 є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :05:163:0169.

Власником інших 1/2 часток вказаного будинку та земельної ділянки є ОСОБА_5 .

22.05.2022 року ОСОБА_2 створила в Державному порталі «ДІЯ» повідомлення про пошкоджене майна - приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80 кв.м. та вказала, що нерухомість повністю знищена.

16.07.2022 року депутатом Петрівської сільської ради Морозом О.В. на виконання звернення ОСОБА_2 проведено обстеження по пошкодженого від вибуху будинку АДРЕСА_1 . Встановлено, що будинок зруйнований і про це складений акт.

10.08.2022 року ОСОБА_2 звернулась до Петрівського сільського голови ОСОБА_6 з повідомленням про зруйнований будинок за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок збройної агресії РФ та висловила згоду прийняти участі в Програмі відновлення приватних будинків, зруйнованих внаслідок бойових дій на території Київської області на 2022-2023 роки, яка затверджена рішенням Київської обласної ради від 23.06.2022 року за №258-11-VІІ , а також будівництво нового житла на належній їй земельній ділянці з кадастровим номером :04:104:0160.

16.08.2022 року комісією Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області складений акт про пожежу, яка виникла 18.03.2022 року орієнтовно о 05 год. 30 хв. у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , якою пошкоджені стіни житлового будинку, речі домашнього вжитку, матеріальні цінності власника. Ймовірна причина пожежі: обстріл (потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок ведення бойових дій).

Згідно звіту технічного стану №06-22.5/22-ЗТС обстеження та оцінка технічного стану конкретних реконструкцій об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого є Петрівська сільська рада, технічний стан будинку згідно ДСТУ-Н Б В.1.2-18-4 (аварійний), категорія пошкодження згідно Методики обстеження будівель і споруд - 3 та потребує невідкладних ремонтних робіт. Із наданих фотознімків, які були зафіксовані під час експертного дослідження, встановлено пошкодження будинку.

За результатами психологічних досліджень від 15.10.2023 р., складених на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спеціаліст-психолог ОСОБА_7 склала висновок, в якому зазначила, що пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збройної агресії РФ на Україну досліджена ситуація є беззаперечно психотравмуючою; глибина інтенсивності, тривалість психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для їх фізичного і психологічного здоров`я. За висновком спеціаліста-психолога розглянутими у дослідженні обставинами заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдано моральної шкоди. Між спричиненою заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв?язок. Визначений самостійно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за даними психологічного дослідження встановлюється у 50 000 000 грн., у т.ч. з урахуванням фактору, що самі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були допитані як свідки, підтвердивши наведені у позові обставини завдання моральної шкоди внаслідок збройної агресії рф.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває повномасштабне вторгнення Збройних Сил РФ на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з 2010 року проживали в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якого є ОСОБА_2 . У зв`язку з повномасштабним РФ на територію України дочка позивачів разом с чоловіком і дитиною були вимушені виїхати до Львівської області, де перебували до 19.04.2024 року. Зять позивачів 10.03.2022 року вступив до лав ЗСУ. 18.03.2022 року в результаті потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок ведення бойових дій у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , сталася пожежа, якою було пошкоджено стіни житлового будинку, речі домашнього вжитку та матеріальні цінності. 04.04.2022 року після деокупації позивачі повернулися до с. Гута-Межигірська та продовжували жити у вціленому сараї.

Враховуючи доведеність психотравмуючий вплив збройної агресії рф на позивачів, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та стягнув з РФ в особі Уряду РФ на користь кожного із позивачів моральну шкоду, завдану збройною агресією РФ проти України,по 5000 000 грн. на користь кожного.

При вирішенні доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про неправильне визначення розміру завданої моральної шкоди колегія суддів враховує положення ч.3,4 ст.23 ЦК України, яка визначає необхідність врахування характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також принципи розумності і справедливості.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з РФ в особі Уряду РФ на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував всі обставини, які були визначені позивачами в обґрунтування заявлених вимог щодо тривалості порушення, яке продовжує існувати і на даний час, його наслідків для позивачів, характер моральних переживань, що пов`язані із військовою агресією РФ проти України, зміну звичний укладу життя та пошкодження нерухомого майна, пенсійний вік позивачів та глибину душевних страждань. Суд надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, і висновкам спеціаліста-психолога ОСОБА_7 за результатами психологічного дослідження фізичної особи від 15.10.2023 року, які складені на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що суд мав врахувати висновки спеціаліста-психолога при визначенні розміру морального відшкодування. За змістом ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначається саме судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних, душевних страждань,а також інших обставин, які мають істотне значення. Висновки спеціаліста не є обов`язковим для суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. У колегії суддів відсутні підстави вважати, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди - по 5 000 000 грн. на користь кожного є заниженим.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що при ухваленні рішення суду першої інстанції мав визначити грошовий еквівалент відшкодування у валютах, оскільки цивільне законодавство не містить такого обов`язку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Лупейка Олександра Васильовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.