465/8125/24
2/465/3373/24
У Х В А Л А

про направлення справи за підсудністю

21.10.2024 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про визнання договору удаваним та стягнення грошових коштів за вказаним договором, -

в с т а н о в и в:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвокат Бандирський А.С., звернувся до Франківського районного суду м.Львова із позовною заявою про визнання договору удаваним та стягнення грошових коштів за вказаним договором.

Розглянувши надані матеріали, прихожу до висновку про необхідність передання справи за підсудністю, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

За загальним правилом про підсудність за ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зі змісту ст. 28 ЦПК України вбачається, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 5, 8 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох судів, визначених у законі.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Обираючи Франківський районний суду м. Львова, як підсудний суд для даного спору, представник позивача посилався на ч.5 ст.28 ЦПК України, оскільки даний позов стосується захисту прав споживача, а тому може бути пред`явлений за зареєстрованим місцем проживання позивача -1 як споживача.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Отже, захисні функції даного Закону розповсюджуються на випадки свідомого порушення прав споживача з боку продавця (надавача) товарів (послуг). В даному випадку продавець виступає порушником прав, а споживач потерпілою стороною.

Однією з позовних вимог по заявленому позову є визнання договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з пошуку, підбору та організації транспортування транспортних засобів, укладеного між позивачем -1 та відповідачем, удаваним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Удаваний правочин є результатом спільної, усвідомленої домовленості його сторін, направленої на приховання іншого правочину.

За таких обставин, положення Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин з укладення та виконання удаваного двостороннього правочину застосуванню не підлягають.

Водночас суд звертає увагу, що позивач - 2 не є стороною спірного договору, і його позовні вимоги до відповідача стосуються стягнення коштів за розмитнення автомобіля. Відтак, до даних правовідносин також не поширюється положення Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак правила альтернативної підсудності.

Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №849941 від 16.10.2024 вбачається, що місцезнаходження відповідача - Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3 зареєстроване місцезнаходження є за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Франківського району м.Львова.

Враховуючи вищезазначене, суддею не встановлено обставин щодо підсудності такої справи Франківському районному суду м. Львову, а покликання представника позивача щодо підсудності даної справи Франківському районному суду м. Львову на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким чином, оскільки справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Франківського районного суду м. Львова ні за правилами загальної підсудності, ні за правилами альтернативної підсудності, суд вважає за необхідне передати справу для розгляду за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської обласі, який уповноважений на розгляд даної справи у відповідності до ст.27 ЦПК України, тобто за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 187, 260, 261, 354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про визнання договору удаваним та стягнення грошових коштів за вказаним договором передати за підсудністю на розгляд Миколаївського районного суду Львівської області.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи з одного суду до іншого, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складанні повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кушнір Б.Б.