ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/903/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Тернополі цивільну справу №607/17199/24 за апеляційною скаргою адвоката САГАЙДАК Володимира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року, постановлену суддею Черніцькою І.М., повний текст якої складено 12 серпня 2024 року, про повернення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак В.В., в порядку окремого провадження звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над ним опіки та призначення його опікуном.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що він є двоюрідним племінником ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю та страждає на психічне захворювання (олігофренія в стадії вираженої дебільності), в зв`язку із чим потребує постійного стороннього догляду, оскільки не може самостійно себе обслуговувати, не контролює свою поведінку. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його мати - ОСОБА_5 не може здійснювати постійний догляд за сином, оскільки є непрацездатною особою з огляду на свій похилий вік. Натомість заявник постійно проживає разом з ОСОБА_3 та здійснює за ним догляд.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2024 заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович, заінтересована особа - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - повернуто заявнику, на підставі вимог п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Сагайдак В.В. подав на неї апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема зазначає, що згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №258 від 17.10.2022 ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 , який постійно здійснює догляд за хворим. Довідка №3151 від 03.11.2022 підтверджує, що ОСОБА_1 одержував допомогу на догляд за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 01.10.2022 по 31.03.2023.

Вважає, що здійснення Заявником постійного догляду та отримання допомоги на догляд за дядьком, ОСОБА_3 , разом із спільним проживанням із ним свідчать про ведення ними спільного побуду, наявність спільних витрат, участь у витратах та утримання житла, спільного харчування, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Стверджує, що усе наведене вище підтверджується доказами, доданими до заяви, та визначає Заявника як члена сім`ї ОСОБА_3 , в розумінні тлумачення судами терміну «член сім`ї», а тому вважає, що подання ОСОБА_1 заяви про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна до Тернопільського міськрайонного суду не суперечить вимогам ч.3 ст.296 ЦПК України, та не може бути підставою для повернення заяви згідно п.1 ч.4 ст.185 ЦІІК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, передбачену п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції вірно виходив з того, що двоюрідний дядько не належить до кола близьких родичів, а будь-яких доказів спільного з ним проживання заявник суду не надав.

Колегія суддів зауважує, що процесуальною правосуб`єктністю на подання заяви про визнання особи недієздатною наділені не всі родичі такої особи, а лише члени сім`ї, у тому числі близькі родичі (частина третя статті 296 ЦПК України). Близькі родичі це фактично особи, які мають особливі права та обов`язки через тісні стосунки між собою. ОСОБА_3 , який є двоюрідним дядьком заявника ОСОБА_1 , згідно з визначеним у законодавстві України переліком таких осіб, не входить до числа його близьких родичів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21.

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата також зробила висновок і про те, що спільне проживання заявника з особою, над якою заявник бажає здійснювати опіку, протягом виконання роботи по догляду за останнім, не має ознак сімейних відносин між ними.

З огляду на вказаний правовий висновок Великої Палати, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки заявник здійснює догляд за ОСОБА_3 та отримує за це соціальну допомогу, що підтверджується довідкою №3151 від 03.11.2022, виданою Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, а тому це свідчить про ведення ними спільного побуту, зокрема участь у витратах на утримання житла, харчування, тощо, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не свідчать про необґрунтованість чи незаконність ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2024.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сагайдак Володимира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді