Справа № 443/1970/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/2349/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Галушко Ольги Ігорівни на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 04 липня 2024 року в складі судді Павліва А.І. про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики,-

встановив:

З грудня 2021 року у провадженні Жидачівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики залишено без розгляду на підставі повторної неявки позивача та його представника у судове засідання.

Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

19.06.2024 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Галушко О.І. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 800,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що 15.02.2022 між ОСОБА_1 та АО «Потинський та Партнери» укладено Договір №15/02-2022 про надання правової допомоги (юридичних послуг). АО «ІІотинський та партнери» під час розгляду Жидачівським районним судом Львівської області цивільної справи №443/1970/21 надало ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) на загальну суму 76 800,00 грн.

Відповідач вважає, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є абсолютно співмірним: зі складністю справи, виконаними роботами та обсягом наданих послуг, зокрема, у зв`язку зі значною кількістю процесуальних документів, які готувалися представником відповідача та у зв`язку з тим; що представником позивача подавався значний обсяг процесуальних документів, на які представник відповідача готував письмові заперечення, що вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також вимагало значної затрати часу. Необхідність підготовки та подання значної кількості письмових документів процесуального характеру спричинена заявленням позивачем різного роду клопотань, зокрема, ініціювання призначення судової почеркознавчої експертизи, що не була проведена у зв`язку з її несплатою; поданням клопотань про витребування доказів, про зміну підстав позову тощо. Так під час підготовчого провадження представником відповідача були подані до суду такі документи: відзив на позовну заяву, клопотання про зупинення провадження у справі, пояснення щодо заперечень позивача проти зупинення провадження у справі, письмові пояснення щодо клопотання позивача про витребуванню доказів у справі, письмові пояснення щодо набрання законної сили судовим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022 у справі №456/13/21, письмові пояснення у справі №443/1970/22 щодо завершення розгляду Верховним Судом судової справи №456/13/21 та встановлення обставин, що мають преюдиційне значення, заперечення проти заяви позивача про зміну підстав позову, відзив на позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову тощо.

Звертала увагу, що позивач звернувся до Жидачівською районного суду Львівської області з позовом визнати недійсними дві розписки від 31.12.2018 та від 02.03.2019 на загальну суму 100 000,00 доларів США, які позивач не повернув та як вбачається з вчинених ним дій, і не має наміру повертати відповідачу.

На думку відповідача, метою подання такого позову було уникнення відповідальності, затягування розгляду судової справи №456/13/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (100000,00 доларів США) за розписками від 31.12.2018 та від 02.03.2019, що розглядається Стрийським міськрайонним судом Львівської області та невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що залишено без змін Верховним Судом, яким стягнуто борг з ОСОБА_2 на підставі оспорюваних розписок.

В контексті наведеного звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 постійно вживає заходів, спрямованих на уникнення повернення боргу по розписках від 31.12.2018 та від 02.03.2019, а також відповідальності за несвоєчасне його неповернення, при цьому постійно втягуючи ОСОБА_1 у судові процеси та, відповідно, різного роду судові витрати; тривалістю судового розгляду справи, оскільки провадження у справі було відкрите ще в лютому 2022 року, а судовий розгляд розпочато лише в лютому 2024 року, який фактично і не відбувався, оскільки представник позивача вживав всі можливі дії для його затягування.

Враховуючи наведене, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в повній мірі відповідає положенням ст. ст. 137, 141 ЦПК України, що свідчить про їх обґрунтованість та законність. Просила заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Галушко О.І., вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, а також, що враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Вважає, що розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції застосував суто формалістичний підхід, залишивши поза увагою увесь судовий процес у справі № 443/1970/21 та повністю нівелював недобросовісну поведінку позивача, в результаті якої відповідач був втягнутий у судовий процес та поніс судові витрати.

Покликається на судову практику касаційного суду, за якою, саме по собі звернення до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, однак суд повинен встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема, чи є вони недобросовісними, умисними та чим це підтверджується.

Таким чином, необхідно встановити чи пред`явив позивач необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідачки, ступінь вини позивача.

Зазначає, що позивачем неодноразово вчинялися дії, спрямовані на зупинення провадження у справі № 456/13/21 у зв`язку з розглядом цієї справи, також заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка проведена не була, у зв`язку з неоплатою такої, подавалося клопотання про зміну підстав позову, також позивач вживав всі можливі дії для затягування розгляду справи.

Звертає увагу на те, що позов у цій справі був залишений без розгляду у зв`язку з недобросовісною поведінкою позивача та його представника, а саме у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання без повідомлення жодних поважних причин такої неявки.

Вважає, що зазначені обставини свідчать про недобросовісну поведінку позивача та були відомі суду першої інстанції.

Натомість ОСОБА_1 , надав суду всі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Покликається на договір між ОСОБА_1 та АО «Потинський та партнери», умови такого щодо оплати та вартості наданих послуг.

Зазначає про обсяг виконаної представником відповідача роботи та вартість такої у розмірі 76800,00 грн., яка відповідає виконаній роботі, ціні позову, складністю справи та тривалістю розгляду справи.

Просить скасувати ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 04 липня 2024 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судове засідання 01 жовтня 2024 року учасники справи не прибули, представник відповідача ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача

При цьому, процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду, передбачений ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України.

Так, згідно із ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку посилається представник відповідача, як на підставу стягнення судових витрат з позивача, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів виходить із того, що предметом даного апеляційного провадження є процесуальне питання, яке, як стверджує сторона відповідача, виникло внаслідок відповідних дій позивача, при цьому, першочерговим та ключовим для задоволення відповідної заяви представника ОСОБА_4 є встановлення власне факту необґрунтованості дій позивача, зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами, а також неправильності дій сторони, внаслідок яких виник спір і лише у подальшому обсягу та вартості наданої правової допомоги.

Так, особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 та від 19 грудня 2019 року у справі № 757/35897/18-ц.

Водночас ЦПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18) Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Поряд з цим, подання позову, використання усіх процесуальних можливостей під час розгляду такого, не може розглядатися, як недобросовісна поведінка позивача чи зловживання ним процесуальними правами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач просив про зупинення провадження у справі № 456/13/21 у зв`язку з розглядом цієї справи, заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка проведена не була, у зв`язку з неоплатою такої, а також подавав клопотання про зміну підстав позову не може однозначно свідчити про недобросовісну поведінку позивача чи зловживання ним процесуальними правами, оскільки є свідченням реалізації останнім свої процесуальних прав, які визначені законодавцем.

Колегія суддів погоджується із тим, що позивач, звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, підготовку та подання відповідних процесуальних документів, однак, подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача не є безумовним свідчення того, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила необґрунтованих дій позивача при розгляді даного спору, як наслідок відсутність підстав для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у контексті правової підстави стягнення із нього судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 , пов`язаних із розглядом справи.

В свою чергу, встановивши факт відсутності підстав для застосування механізму компенсації відповідачеві судових витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, колегія суддів не надає правової оцінки обсягу наданої правничої допомоги, а також вартості такої та співмірності цих обставин.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які доводи апеляційної скарги не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галушко Ольги Ігорівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 04 липня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк