Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1469/23 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Талько О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 291/1469/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Митюк О.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №003-05743-041213 в сумі 49019,25 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, 04.12.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №003-05743-041213, згідно умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 16080 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, згідно умов якого ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» набуло права вимоги стягнення за кредитним договором № 003-05743-041213 з ОСОБА_1 . Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 49 019,25 грн., яка складається з основної суми заборгованості 11 120,29 грн; заборгованості за нарахованими процентами по кредиту 35 385,44 грн; суми 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 577,12 грн; суми 3 % річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 1836, 40 грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) заборгованість за кредитним договором № 003-05743-041213 від 04.12.2013 року в сумі 49 019,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Гарманчук О.Р. подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за умовами укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №003-05743-041213 від 04.12.2013 (частина 4), сплата кредиту, відсотків проводиться щомісячними встановленими платежами згідно із графіком погашення заборгованості. У графіку погашення кредиту визначено кожну граничну дату внесення щомісячного платежу, розмір платежу із зазначенням його складових (тіло кредиту, відсотки). Останній необхідний платіж повинен бути внесений позичальником 15.02.2018 року. Проте, 02.03.2015 року Національний банк України визнав Дельта банк неплатоспроможним і ввів його тимчасову адміністрацію, а 05.10.2015 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Щодо правонаступників, жодних повідомлень ОСОБА_1 не надходило, хоча з моменту укладання кредитного договору по теперішній час реєстрація місця проживання відповідачем не змінювалася. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» укладено договір № 2253/К про відступлення права вимоги кредитного договору. Зауважувала, що суд виніс рішення незважаючи на те, що в матеріалах позовної заяви відсутній розрахунок заборгованості затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 7, що унеможливлює підтвердження законності вимог позивача по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначав, що відсутність доказів направлення ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором не може бути підставою для уникнення цивільно-правової відповідальності позичальника перед її новим кредитором - ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС».

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно з копією заяви № 003-05743-041213 від 04 грудня 2013 року, між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 15000 грн, строком на 50 місяців. Розмір процентної ставки становить 9,99% річних, процентна ставка є фіксованою. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,49% в місяць (а.с.6).

Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до заяви №№ 003-05743-041213 від 04 грудня 2013 року , кінцевий строк повернення кредиту - 04 лютого 2018 року (а.с.7).

Згідно з копією заяви про надання/перерахування кредитних коштів від 04 грудня 2013 року, відповідач просила здійснити надання кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору № 003-05743-041213 від 04 грудня 2013 року у сумі 15000 грн шляхом їх зарахування на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА» Відділення №0501 Житомирське РУ, код Банку 380764, з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок № НОМЕР_3 , який відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА», код Банку 380764 (а.с.9).

Відповідно до копії документу №1 від 05 грудня 2013 року ПАТ «КБ «Надра» (Регіональне відділення) перерахувало відповідачу на рахунок № НОМЕР_3 суму у розмірі 15000 грн, згідно з умовами кредитного договору №003-05743-041213 від 04 грудня 2013 року (а.с.12).

Згідно з копією договору №2253/к від 02 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (а.с.13-15).

Відповідно до копії витягу, додатку № 1 до договору №2253/К, ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 003-05743-041213 від 04 грудня 2013 року на загальну суму 46605,73 грн., яка складається з основної суми заборгованості 11120,29 грн; заборгованості за нарахованими процентами по кредиту 35485,44 грн (а.с.16).

Згідно з копією платіжного доручення № 48 від 26 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 1800000 грн за придбаний актив (а.с.18).

Відповідно до копії платіжного доручення № 49 від 27 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 688200 грн за придбаний актив (а.с.19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, заборгувавши 49019,25 грн., яка складається з основної суми заборгованості в сумі 11120,29 грн., заборгованості за нарахованими процентами по кредиту 35385,44 грн; суми 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 577,12 грн; суми 3 % річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 1836,40 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 49019,25 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 04 грудня 2013 року було укладено кредитний договір № №003-05743-041213, яким узгоджено розмір кредиту, строки його повернення, розмір відсотків за користування кредитними коштами.

ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором та перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти.

02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС» укладено договір відступлення права вимоги № №2253/К, відповідно до умов якого ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором від 04 грудня 2013 року №№003-05743-041213, укладеним між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 .

Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС», відповідачем суду надано не було.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач отримала кредит у сумі 15000 грн, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС» 11 120,29 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами по кредиту 35385,44 грн; суми 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 577,12 грн; суми 3 % річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 1836, 40 грн. колегія суддів відмовляє, оскільки первинних бухгалтерських документів, а саме розрахунку заборгованості та виписки по рахунку на підтвердження заборгованості, що дало б змогу суду перевірити правильність нарахування відсотків матеріали справи не містять, тому в цій частині відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС».

Стягнення вказаної заборгованості за кредитом не може грунтуватись лише на розрахунках, наведених у позовній заяві, з яких, до того ж вбачається, що нарахування обумовлених кредитним договором суми процентів продовжувалось і після закінчення дії кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

В матеріалах справи відсутні також будь-які докази, підтверджуючі період нарахування 3% річних відповідно до положень ст.625 ЦК України.

Отже, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС».

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гарманчук О.Р. просила стягнути 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Правова (правнича) допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом Гарманчук О.Р. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №б/н від 17.07.2024.

Згідно п.3.1 договору за надання правової допомоги, передбаченої договором, клієнт сплачує суму гонорару 6000 грн.

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді апеляційної інстанції надано акт №б/н від 17.07.2024 обсягу наданої правничої (правової)допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 6000 грн., з яких усна консультація 1год/500 грн., складання та подача заяви про надання доступу для ознайомлення з матеріалами справи 3 год/1500 грн., складання апеляційної скарги 8год/4000 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті №б/н від 17.07.2024 , а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» 3000 грн судових витрат на правничу (правову) допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» задоволено на 22,68 % та вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Гарманчук О.Р. задоволено частково на 77,34 % то судовий збір підлягає стягненню за подання позову в сумі 608,73 грн (2684 х 22,68 %) з ОСОБА_1 , за подання апеляційної скарги в сумі 3113,70 грн (4026 х 77,34 %).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким :

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) заборгованість за кредитним договором № 003-05743-041213 від 04.12.2013 року за тілом кредиту в сумі 11 120,29 гривень.

В решті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) судовий збір в розмірі 608,73 грн (за подання позову).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 3113,70 грн ( за подання апеляційної скарги ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді