КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 136/241/22

16 жовтня 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» адвоката Усенка Анатолія Миколайовича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюк О.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022року ОСОБА_1 звернувсядо Подільського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.09.2019 рооку близько 18 год. 12 хв. на відрізку автошляху між населеними пунктами с. Приборівка Липовецького району Вінницької області та с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, відбулось зіткнення автомобілів, серед яких був і належний позивачу на праві приватної власності автомобіль «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він особисто керував. ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України громадянином ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , що встановлено судовим рішенням, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «Країна» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4273809 від 12.10.2018 року.

Зазначає, що внаслідок вказаної події ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п.37.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пропуском ним строку для звернення до страхової компанії з метою страхового відшкодування.

Вказує на те, що причини пропуску такого строку є поважними, оскільки він зміг звернутися до страховика лише після встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 21.09.2020 у справі №136/400/20, яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на його користь суму збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 червня 2024 року представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» адвокат Усенко Анатолій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог до АТ «СК «Країна», оскільки прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування здійснено з цілковитим дотримання приписів норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а заявлені позовні вимоги являються безпідставними, необґрунтованими, у задоволенні яких слід було відмовити.

Звертає увагу на те, що дата дорожньо-транспортної пригоди - 17 вересня 2019 року, тобто, граничним строком для подання позивачами заяви про страхове відшкодування до АТ «СК «Країна» - 17 вересня 2020 року, натомість заява про страхове відшкодування подана позивачами до АТ «СК «Країна», поза межами встановленого строку - 07 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В. обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 17.09.2019 року біля 18.12 год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , у якого в порушення вимог п. 31.4.5 (г) ПДР на задній осі встановлені різні шини, рухаючись з смт. Турбів Липовецького району в напрямку м. Вінниці по своїй смузі руху в світлу пору доби на відрізку автошляху між населеними пунктами с. Приборівка Липовецького району Вінницької області та с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, в порушення пунктів 10.1, 11.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, згідно з якими «п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.3. - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п. 14.2 (в) - перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», під час виконання маневру обгону попутного транспортного засобу, не переконавшись в безпечності зміни напрямку руху та відсутності перешкоди у вигляді транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

У ситуації, яка склалася, у прямому причинному зв`язку із подією ДТП стало невиконання водієм автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 11.3, 14.2(в) Правил дорожнього руху.

Вироком Немірівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двісті п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає грошовому еквіваленту в сумі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави, відшкодування витрат за проведення експертиз в сумі 5495 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 35 коп.

Речовий доказ, оригінал медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 на 29 арк., який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000224, повернуто до Вінницької обласної дитячої лікарні.

Знято арешт накладений на підставі ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2019 та повернуто власнику ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на території стаціонарного майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області.

Знято арешт накладений на підставі ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2019 та повернуто власнику ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на території стаціонарного майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 згідно полісу №АМ/4273809 від 12.10.2018 року була застрахована в АТ «СК «Країна», ліміт відповідальності за шкоду завдану майну -100 000,00 грн.

19.09.2019 року ОСОБА_1 повідомив АТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України №227 від 23.12.2019 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 17.09.2019 становить 256 483,95 грн.

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» з заявою на виплату страхового відшкодування.

19 січня 2021 року на вище зазначену заяву Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»надало відповідь в якій повідомила, що ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування суд першої інстанції посилався на те, що відмова страховика у здійсненні виплати з підстав недотримання строку звернення є такою, що порушує захищене статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту. Окрім того, тривалість судового розгляду справи про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, а саме з березня 2020 року по 22.10.2020 року, та встановлення його вини не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди у наслідок ДТП, яка мала місце 17.09.2019 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування лише 07 грудня 2020 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 17 вересня 2019 року. Отже, обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Посилання позивача на тривалість розгляду кримінальної справи щодо встановлення вини ОСОБА_5 у вчиненні спірної ДТП, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки існування кримінального провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП. При цьому цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.

Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 (провадження № 61-9642 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22 (провадження № 61-2109 св 24), від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23 (провадження № 61-18255 св 23).

Отже, позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика з вказаною заявою.

Доводи позовної заяви відносно того, що 19 вересня 2019 року позивач повідомив Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про дорожньо- транспортну пригоду та при прийнятті повідомлення представник страхової компанії роз`яснив позивачу, що за отримання виплати необхідно звертатися після набрання вироком законної сили колегія суддів відхиляє, оскільки по-перше, належними та допустимими доказами не підтверджені, по-друге, не спростовують обов`язок потерпілого подати страховику відповідну заяву про виплату страхового відшкодування у визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, чи звернутися до суду з відповідним позовом у цей строк, який є преклюзивним.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» адвоката Усенка Анатолія Миколайовича підлягає задоволенню, рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду було скасовано та ухвалене нове про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488,60 грн.

Керуючись ст.ст.137, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» адвоката Усенка Анатолія Миколайовичазадовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податку НОМЕР_3) на користь товариства «Страхова компанія «Країна» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: