ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1191/24

Провадження № 22-ц/4820/1448/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 689/1191/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 червня 2024 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 2 430 000 грн 06 коп, компенсації вартості майна, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке вибуло із її незаконного володіння користування та розпорядження; усунути перешкоди у користуванні розпорядженні та володінні земельною ділянкою кадастровий номер :01:005:0124, шляхом її повернення ОСОБА_1 , витребовувавши із незаконного володіння, користування та розпорядження ОСОБА_2 також усунути перешкоди у користуванні розпорядженні та володінні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:005:0125, шляхом її повернення ОСОБА_1 , витребовувавши із незаконного володіння користування та розпорядження ОСОБА_3

13 червня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, кадастрові номери :01:005:0124 та :01:005:0125. При цьому позивачка вказувала, що предметом даного спору є вказані земельні ділянки, а саме повернення їх із чужого незаконного володіння і в неї є підстави вважати що дані земельні ділянки можуть бути відчужені на користь третіх осіб, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 червня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася із такою ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а саме щодо недоведеності позивачем необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Апелянтка зазначає, що предметом даного спору є усунення перешкод у користуванні земельних ділянок шляхом їх витребовування із чужого незаконного володіння, а тому невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду, тому відповідачі у будь-який момент можуть відчужити земельні ділянки на користь третіх осіб, що призведе до встановлення належних відповідачів у справі та пред`явлення вже до них позовних вимог.

Тому ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 червня 2024 року та постановити нове судове рішення яким накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0124 та :01:005:0125.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення наступних підстав.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх витребовування у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0124 та :01:005:0125, право на які просить визнати за нею у порядку спадкування та усунення їй перешкод у користуванні цими земельними ділянками.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачкою будь-яких доказів того, що відповідачі можуть уникнути виконання рішення суду та відчужити належні їм земельні ділянки суду, не надано.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову.

Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

При цьому, враховуючи зміст ч.2 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають на меті ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася, що є спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_4 , оскільки належне їй спадкове майно органом місцевого самоврядування передано іншим особам, які фактично порушують її право на володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, тому просила, окрім стягнення на її користь компенсації вартості майна, а саме зруйнованого житлового будинку, ще й усунути їй перешкоди у користуванні земельними ділянками шляхом витребування їх у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у власності яких вони перебувають незаконно і тому щодо цих земельних ділянок просила вжити заходи забезпечення позову.

Виходячи з системного тлумачення положень, що регулюють питання забезпечення позову, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд першої інстанції не звернув увагу на обґрунтування заяви про забезпечення позову, а саме на посилання позивачки на існування загрози продажу земельних ділянок та не надав оцінки в ухвалі суді наданим доказам щодо оголошень про продаж земельних ділянок.

Відповідачі як власники майна можуть відчужити спірне майно, яке може вибути з їх власності, перейти на праві власності до інших осіб, що може призвести до того, що позивач не зможе реалізувати свої порушені права на витребовування від відповідачів на свою користь спірного нерухомого майна, яким на думку позивача вона володіє на праві власності і за захистом якого вона і звернувся до суду.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що накладення арешту на спірне нерухоме майно жодним чином не перешкоджає відповідачам користуватись цим майном, так як власники майна не позбавлений можливості володіти та користуватись спірним нерухомим майном, а лише обмежені в праві його відчуження до вирішення справи по суті.

Такі заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Отже в разі можливого подальшого відчуження відповідачами спірних земельних ділянок це об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивачки з огляду на обставини справи на які вона посилається в поданій позовній заяві та спонукатиме останню до ініціювання нових судових спорів.

Зазначене дає підстави для висновків про те, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове судове рішення.

Враховуючи обставини справи, предмет та підстави заявленого позову, обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, право власності на які зареєстровано за відповідачами, вимога про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є обґрунтованою.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0124 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0125.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова