П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року місто Київ

Справа № 760/19777/23

Провадження№22-ц/824/6686/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа - Солом`янського відділу державної виконавчої служби

у місті Києві Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ревою Інною Олександрівною, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою у порядку ст.447 ЦПК України, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Костенко Л.І., що полягає у незнятті: арешту, накладеного 04.11.2004 Першою Київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 1441306, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; арешту нерухомого майна, накладеного 25.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 7630642, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ; арешту нерухомого майна, накладеного 25.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 7630480, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ; арешту нерухомого майна, накладеного 20.05.2011 ДП «Інформаційний центр» МЮУ, обтяження № 11193596, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ;

- зобов`язати начальника ВДВС зняти обтяження у вигляді: арешту, накладеного 04.11.2004 Першою київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 1441306, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; арешту нерухомого майна, накладеного 25.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 7630642, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ; арешту нерухомого майна, накладеного 25.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою, обтяження № 7630480, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ; арешту нерухомого майна, накладеного 20.05.2011 ДП «Інформаційний центр» МЮУ, обтяження № 11193596, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько скаржника. Після смерті відкрилась спадщина за законом, серед іншого, на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Скаржник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом. Як вбачається з реєстрів, 04.11.2004, 25.07.2008, 25.07.2008, 20.05.2011 зареєстровано обтяження у вигляді арештів нерухомого майна. При чому, зазначає боржник, вищезазначені арешти накладені на майно боржника ОСОБА_1 , а сама ця квартира ніколи в його власності не перебувала, належала його батькові на підставі свідоцтва про право власності від 03.08.2010.

Листом Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 08.08.2023 № 106337 скаржника повідомлено, що станом на момент звернення із заявою про зняття арешту, матеріали ВП, у межах якого було накладено арешт, знищені у зв`язку зі спливом строку зберігання виконавчих проваджень в архіві, в Автоматизованій системі ВП відсутні записи про вказані арешти. Таким чином, ОСОБА_1 було відмовлено у знятті арештів за № 1441306, 7630642, 7630480, 11193596.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Рева І.О подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції щодо відсутності порушення процедури накладення арешту є лише неперевіреним припущенням.

Разом з тим, нормативна неврегульованість порядку захисту права, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра багато років потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантованого Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища особи, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Вважає, що підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні, адже арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника (яким покійний батько скаржника не був), який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказує, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2011 була винесена у зв`язку із невиконанням рішення суду про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 , станом на 01.04.2012 також була наявна заборгованість боржника зі сплати аліментів, тобто порушення порядку накладення арешту на майно боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду не було, відтак відсутня бездіяльність начальника відповідного органу виконавчої служби».

Вказані висновки не узгоджується ані з вимогами закону, ані з законами логіки та розумності зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Зазначаю, що реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на виникнення у такої особи права власності на нерухоме майно, що належить іншій особі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Внесення записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна (арештів) порушують право власності скаржника щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном. Більш того, скаржник не може оформити спадщину після смерті батька.

Сторони правом подання відзиву не скористалися.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Рева І.О. не з`вилися

Від адвоката Реви І.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2011 була винесена у зв`язку із невиконанням рішення суду про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 , станом на 01.04.2012 також була наявна заборгованість боржника зі сплати аліментів, тобто порушення порядку накладення арешту на майно боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду не було, відтак відсутня бездіяльність начальника відповідного органу виконавчої служби, а тому дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення скарги. ОСОБА_1 не доведена протиправна бездіяльність державного виконавця/начальника ВДВС під час здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.25).

18.10.2020 відбулася реєстрація спадкової справи Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.26).

З долученої до справи інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта ОСОБА_1 , яка датована 11 березня 2021 року, вбачається, що на підставі постанови від 03 жовтня 2000 року ВДВС Залізничного РУЮ під обтяження попала квартира АДРЕСА_3 , власником зазначений ОСОБА_1 (а.с.27).

Однак, відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 03 серпня 2010 року саме померлий ОСОБА_3 став власником квартири АДРЕСА_3 . Зазначене свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 липня 2010 року (а.с.29).

Відомості про те, хто був власником даної квартири станом на час накладення обтяження на неї, тобто станом на жовтень 2000 року, - в матеріалах справи відсутні.

Наявна інформація в цій довідці про інші обтяження ОСОБА_1 свідчать про те, що арешт накладався на все нерухоме майно ОСОБА_1 і квартира АДРЕСА_3 фігурувала вже при таких обтяженнях як місце проживання ОСОБА_1 (аркуші 3, 4 такої інформаційної довідки).

Арешт накладений на все майно, невизначене майно - заявники ВДВС Залізничного РУЮ у м. Києві постанова від 03.10.2010 та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2011, обтяжувач ВДВС Солом`янського РУЮ (а.с.27-28).

Відповідно до ст. 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення виконавчого провадження № 19963822) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно зі ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Положеннями ст. 60 Закону № 606-ХІV визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Враховуючи наведене, наявність доказів про повне виконання рішення суду, та відсутність доказів сплати виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, не дає підстав вважати, що виконавче провадження завершено, виконано в повному обсязі, а отже висновки суду про відсутність підстав для задоволення скарги є вірними.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , яка датована 10 листопада 2023 року, арешт накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 без зазначення державними виконавцями конкретного об`єкту нерухомості, на що такий арешт накладається. Конкретно зазначено:

1) об`єкт обтяження невизначене майно, все майно, дата виникнення 05.09.2000, заявник - ВДВС Залізничного РУЮ у м. Києві,

2) об`єкт обтяження невизначене майно, все майно, дата виникнення 18.05.2011, обтяжувач - ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с.58-59).

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що в 2000 році державним виконавцем була винесена постанова про накладення арешт на майно ОСОБА_1 на підставі відповідної постанови ВДВС Залізничного РУЮ без конкретного зазначення об`єкту нерухомості, на який такий арешт накладався, а тому підстав стверджувати, що саме на підставі постанови державного виконавця обтяжено майно третьої особи, немає, є вірним. Доказів на спростування даної інформація ОСОБА_1 не надано.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Рибак Ю.І. про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2010, - відкрито НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2-293, виданого 07.04.2009 Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 (а.с.49).

Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Фурсою К.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2011, в рамках даного виконавчого провадження НОМЕР_1 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.56). Наразі зазначене виконавче провадження, де ОСОБА_1 виступає боржником не завершено, і сам арешт також накладений на все майно саме боржника ОСОБА_1 , а не на майно третіх осіб, зокрема, спірну квартиру.

Згідно із відповіддю державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві Шемета І. Вдовиченку Є.О. від 08 серпня 2023 року, «виходячи зі змісту заяви останнього виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутнє. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання» (а.с.32).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, не зрозуміло , зокрема, з приводу якого виконавчого провадження направив ОСОБА_1 запит у виконавчу службу і який статус мав останній в такому провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони відхиляються судом, оскільки фактично звужуються до доводів скарги начальника на бездіяльність начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)до суду першої інстанції, яким дано належну оцінку, висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність постановленої ухвали не впливають.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги, оскільки такі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ревою Інною Олександрівною- залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва 14 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Шкоріна