Справа № 306/2269/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Джуга С.Д., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 30 січня 2023 року, у справі № 306/2269/18 ( Головуючий Вінер Е.А.)

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні та відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що 01.06.2011 року між сторонами укладено договір простого товариства (спільне будівництво) і відповідно до умов цього договору сторони домовилися спільно здійснити будівництво офісно-торгового комплексу в м.Свалява. На виконання умов договору було розроблено проектно-кошторисну документацію та 29.06.2011 року зареєстровано Декларацію про початок будівельних робіт. Будівництво здійснювалося на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 розміром 0,0089 га на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 13.03.2007 року Свалявською міською радою Закарпатської області з цільовим призначенням для підприємницької діяльності та на земельній ділянці площею 0,0111 га, яка належала ОСОБА_2 на праві оренди за договором оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року з цільовим призначенням комерційне. Для здійснення будівництва позивачем було внесено грошові кошти, а також будівельні матеріали, що в сумі становить 50% вартості будівництва. В листопаді 2011 року будівництво фактично було завершено, що стверджується інвентаризаційною документацією, складеною станом на 14.11.2011 року. 13 липня 2012 року було оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0200 га, відповідно до якого ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0200 га на підставі рішення 10 сесії 5 скликання від 14.02.2007 року Свалявської міської ради та договору купівлі - продажу №1457 від 29.05.2012 року, посвідченого нотаріусом Ляшенко А.Г. Натомість до даного часу відповідач ухиляється від введення об`єкту в експлуатацію, що унеможливлює його розподіл та визнання права власності на належну йому частину будівлі. За таких обставин позивач має намір скористатися своїм правом на виділ частки у спільному майні, що становить 1/2 частину офісно-торгового комплексу. Відповідач порушив всі умови договору, чим спричинив шкоду у виді недоотриманого доходу, починаючи з 2012 року, яку оцінює в 200 000 гривень.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину офісно-торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 та стягнення 20 000 грн. заподіяної шкоди та судові витрати в справі.

Рішенням Свалявського районного суду від 30 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину офісно-торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 та стягнення 20 000 гривень заподіяної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні, так як суд не звернув увагу на ту обставину що будівництво здійснювалося на земельній ділянці ОСОБА_2 розміром 0,0089 га на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданою 13.03.2007 року Свалявською міською радою з цільовим призначенням для підприємницької діяльності ( будівництво офісних приміщень) та на земельній ділянці площею 0,0111 га, яка належала ОСОБА_2 на праві оренди за Договором оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року з цільовим призначенням «комерційне», що підтверджується декларацією про початок будівельних робіт від 25.06.2011 року, яка наявна в матеріалах цивільної справи. Дане будівництво проводилося з метою підприємницької діяльності. Майно фізичної особи підприємця, яке ним придбане і використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст.. 57 СК України, а не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60,61 СК України. Крім того, твердження суду першої інстанції щодо порушення прав ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки сама дружина відповідача ОСОБА_2 не захищає надалі свої права в судовому порядку по нерухомому майну, яке є предметом розгляду по даній справі.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_4 адвоката Гряділь І.М. та представника ОСОБА_3 адвоката Гетик О.Л., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Козар М.М. надійшла заява про розгляд даної справи у суді апеляційної інстанції без участі апелянта та його представника, апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити позовні вимоги з мотивів та доказів викладених в суді першої інстанції з урахуванням правових позицій і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено що 01 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір простого товариства (спільне будівництво) і згідно даного договору сторони розподіляють між собою приміщення об`єкту в наступних частках: по 50% кожному.

Спірний офісно торгівельний комплекс розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або ос порені права , свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Відповідно до ст.. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивач це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі.

Цивільно процесуального статусу позивача і відповідача особи набувають з моменту відкриття провадження у справі.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 визнання право власності за ними на частину офісно торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 у власність ( в дар) частину у праві спільної часткової власності офісно торгівельного комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять відомості про скасування даного договору і такий є чинним на час розгляду цієї справи та постановлення оспорюваного рішення від 30 січня 2023 року та права і законні інтереси позивача ОСОБА_1 не порушуються, а тому у позові слід відмовити саме з цих підстав.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у відповідності до ч 4 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови, а резолютивну частину рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 30 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой