Провадження № 2/752/6126/24
У Х В А Л А

іменем України

23.09.2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Данілова Т.М., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованоті за договором позики від 23 вересня 2021 року у розмірі 1 мільйон євро.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

15 серпня 2024 року позивач на виконання ухвали суду надав примірник позовної заяви у новій редакції, згідно якої відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Білорусії та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом та обираючи на власний розсуд спосіб захисту свого права, позивач зазначив відповідачем громадянина іноземної держави - Республіки Білорусь.

Відповідно до ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частина перша статті 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Відповідно до положень ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 10 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом, зокрема підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Так, у міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судів певної держави щодо розгляду і вирішення цивільних справ та здійснення окремих процесуальних дій щодо іноземного елемента. Тому, спочатку необхідно вирішити питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся заявник, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України, відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України, повинні керуватися нормами Закону України«Про міжнародне приватне право`та нормами відповідних міжнародних договорів.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право`встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених устатті 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено підстави визначення підсудності справ судам України. Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених устатті 77 цього Закону та якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України«Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709-ІV, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільни і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24-754/0/4-13 щодо практики розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною РадоюУкраїни (частина перша статті 414 ЦПК). Слід звернути увагу на те,що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і упопередньому судовому засіданні. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження усправі підставидля такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" (частина перша статті75 Закону України "Про міжнародне приватне право"). При цьому,суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 122 ЦПК. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; та якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Відомості про те, що сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, у доданих до позовної заяви матеріалах відсутні.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач має місце проживання поза межами України, у зв`язку із чим вказані положення закону щодо виключної підсудності справ з іноземним елементом застосуванню не підлягають.

В даному випадку позивач - фізична особа, звертається з позовом до відповідача громадянина Республіки Білорусь, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у спорі про стягнення заборгованості а договором позики, а тому, даний спір за таких умов, суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Аналогічний висновок міститься в численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 12 лютого 2020 року по справі № 710/784/19, від 21 серпня 2018 року по справі № 752/6366/16-ц, від 30 січня 2019 року по справі № 712/2008/17 ( щодо того, що інша держава може мати виключно статус заінтересованої особи в окремому провадженні, але аж ніяк не статус відповідача чи третьої особи в позовному провадженні ).

Згідност. 186 ч. 1 п.1 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та обраний позивачем спосіб захисту свого права щодо звернення з позовом саме до держави Республіка Білорусь, у відкритті провадження в даній цивільній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 46,55,186,259,260ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбаченіст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення через Ірпінський міський суд Київської області.

Суддя: