Справа № 199/5418/24
(2/199/2693/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

15.10.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 12 квітня 2024 року на перехресті вул. Чапленка та вул. Вокзальна в м. Дніпро з вини відповідача ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 . На момент ДТП цивільна-правова відповідальність власника/водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс», який на виконання своїх зобов`язань здійснив виплату позивачу страхове відшкодування в розмірі 25298,81 гривень. Із розміром такого страхового відшкодування позивач не погоджується, оскільки за його замовленням було складено експертний висновок №0574/1 від 06 травня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП становить 49461,83 гривень. В той же час, розмір страхового відшкодування визначено АТ «СК «ББС Іншуранс» на підставі звіту оцінювача, який не є висновком експерта, не попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, не підготовлений в порядку ст.ст.106, 106 ЦПК України, АТ «СК «ББС Іншуранс» не узгоджувало суму страхового відшкодування з позивачем, а останній не замовляв відповідної оцінки вартості матеріального збитку у оцінювача. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 24163,02 гривень як різницю між вартістю відновлювального ремонту, розрахованого експертом на замовлення позивача, та розміром фактично виплаченого страхового відшкодування, а з відповідача ОСОБА_2 різницю між вартістю фактичного ремонту авто позивача та розміром належного страхового відшкодування, тобто 2568,17 гривень. Крім того, позивач, посилаючись на завдання йому моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях через пошкодження його авто, що зумовило погіршення стану його здоров`я, депресію, порушення сну, втрату душевного спокою, витрачення додаткового часу та зміну планів, відволікання від звичайних занять та роботи для врегулювання питання відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Відповідач ОСОБА_2 пред`явлені до неї позовні вимоги не підтримала.

Відповідач АТ «СК «ББС Іншуранс» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, свого представника не направив, натомість надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що огляд пошкодженого авто позивача та виплата позивачу страхового відшкодування здійснена цим відповідачем у передбачені законом строки, порядку та розмірі. Розмір страхового відшкодування розраховано на підставі звіту №161309 про оцінку колісного транспортного засобу від 26 квітня 2024 року. Визначення розмір страхового відшкодування є обов`язком і правом страхової компанії винуватця ДТП, а потерпілий може залучити власного експерта лише, якщо пошкоджене авто потерпілого не було оглянуто представником страховика у десятиденний строк дня отримання повідомлення про ДТП. Огляд авто позивача з боку АТ «СК «ББС Іншуранс» відбувся із дотримання вказаного строку, а тому у позивача не було правових підстав для залучення власного експерта. Заперечив представник АТ «СК «ББС Іншуранс» достовірність наданих стороною позивача на підтвердження розміру позовних вимог документів. Послався представник відповідача і не неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, заперечив правомірність та обґрунтованість відзиву, вказавши, що позовні вимоги до АТ «СК «ББС Іншуранс» гуртуються на висновку експерта, що підготовлений із дотриманням вимог закону та з огляду на право позивача залучати власного експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. В той же час, АТ «СК «ББС Іншуранс» не подано разом з копією звіту протоколу огляду транспортного засобу, що за твердженням сторони позивача є підставою вважати, що огляд авто позивача з боку страховика та складення звіту оцінювача проводилися різними особа, а отже такий звіт є недопустимим, неналежним доказом. Також позивачем надано докази проведення ремонту його авто, а заперечення страховика проти таких доказів не мотивовані. Спростовуючи належність звіту оцінювача як доказу, позивач послався на те, що його підготовлено на замовлення ТОВ «Едак», тобто з порушенням ст.ст.106, 106 ЦПК України, оцінювач, що склав звіт, не вказував, що він попереджався про кримінальну віддаленість за ст.ст.384, 385 КК України. Відзначив представник позивача обґрунтованість та правомірність заявлених до стягнення судових витрат.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання так здійснити розгляд цивільної справи по суті за наведеної явки у часників справи.

Вислухавши представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлення, що 12 квітня 2024 року мала місце ДТП. Відповідач ОСОБА_2 у вказаний день о 16 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху на перехресті вул. Чапленка та вул. Вокзальна в м. Дніпро не виконала вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надала переваги в русі та скоїла зіткнення з автомобілем «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 під керування позивача. Внаслідок цієї ДТП зазначені транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року, якою ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 21 травня 2024 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_2 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна у матеріалах справи.

На момент вищевказаної ДТП автомобіль «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 належав позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією паспорту позивача.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серія №220211782). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією з централізованої бази даних МТСБУ, відомості якої є загальнодоступними (https://policy-web.mtsbu.ua/), а також копією відповідної довідки.

15 квітня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на свій розрахунковий рахунок. Викладені обставини підтверджуються копією означеної заяви.

27 травня 2024 року відповідач здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 25298,81 гривень. Розмір страхового відшкодування розраховано на підставі Звіту №161309 про оцінку колісного транспортного засобу від 26 квітня 2024 року, згідно якого ринкова вартість пошкодженого авто позивача «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 становить 303435,26 гривень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 25298,81 гривень. Викладені обставини підтверджені копією довідки про перерахування коштів, копією звіту оцінювача, копією розрахунку страхового відшкодування, копією страхового акту, копією наказу.

В той же час, відповідно до складеного на замовлення позивача висновку №0574/1 судового експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 06 травня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 становить 49461,83 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного висновку експерта з додатками.

07 травня 2024 року позивач направив відповідачу АТ «СК «ББС Іншуранс» заяву про проведення виплати страхового відшкодування у відповідності до вищевказаного висновку експерта, що підтверджується копією відповідної заяви.

Згідно копії акту виконаних робіт фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 розрахована на суму 52030 гривень.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Правління НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року №109 (далі постанова правління НБУ №109).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Підпунктом 1 п.1 постанови правління НБУ №109 встановлено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.

Оцінка майна має здійснюватися з урахуванням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, яким визначено загальні засади. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №753/3055/18, від 19 травня 2021 року по справі №523/17998/17.

У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є неналежним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц).

Об`єктивність та достовірність звітів та висновків оцінювача не визначається попередженням його про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними та достовірними на підставі відповідного лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її у відповідності до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» про оцінку майна без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача лише через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №711/650/13-ц.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.

Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Враховуючи викладене, правильним є висновок про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати). Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №522/15636/16-ц, від 16 лютого 2022 року по справі №709/370/20, від 21 вересня 2022 року по справі №486/716/20.

Стосовно спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 12 квітня 2024 року, яка сталася з вини водія «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 , і внаслідок якої останньою завдано власнику автомобіля «Hyundai I20» д.н.з. НОМЕР_2 , яким є позивач, майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія/власника автомобіля водія «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 , перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 160000 гривень, завдану майну (згідно розрахунку страхового відшкодування). При цьому такий страховик 27 травня 2024 року на виконання взятих на себе зобов`язань здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 25298,81 гривень на користь позивача. Розрахунок страхового відшкодування було здійснено відповідачем на підставі складеного на його замовлення Звіту №161309 від 26 квітня 2024 року. Позивач не погоджується із таким розміром страхового відшкодування, вважає його заниженим, в обґрунтування чого надав суду експертний висновок №0574/1 від 06 травня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку/відновлювального ремонту авто, розрахованого з урахування коефіцієнту фізичного зносу, становить 49461,83 гривень. Таким чином, в матеріалах справи наявні два дослідження вартості матеріальної шкоди, спричиненої позивачу пошкодження його авто в ДТП, які складені на замовлення сторін в ході досудового вирішення спору та проведенні послідовно майже одразу один за одним, однак мають значні розбіжності у результатах (вартість майнової шкоди у звіті є значно нижчою за висновок експерта), тобто такі дослідження суперечать один одному.

Наявні у справі суперечності у між висновком експерта та звітом оцінювача позбавляють суд можливості встановити дійсний розмір вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин без урахування ПДВ, а отже і розмежувати матеріальну відповідальність відповідачів по справі перед позивачем, в той же час, клопотання про призначення судової автотоварозначої експертизи позивачем не заявлялося. В той же час, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України, і такі випадки у спірних правовідносинах сторін відсутні.

Таким чином, зважаючи на наявність суперечностей між висновком експерта та звітом оцінювача, позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог в першу чергу до страхової компанії не скористався своїми процесуальними правами та не заявляв клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку, в той час як суд не має відповідних знань та не є експертом в області автотехнічних досліджень та не може належним чином оцінити вказані висновок експерта та звіт оцінювача на предмет їх достовірності та правильності розрахунку спричиненої шкоди, який мав бути покладений в основу судового рішення.

При цьому суд не погоджується із наведеними стороною позивача твердженнями про наявність безумовних підстав для критичної оцінки саме звіту оцінювача та необхідності прийняття до уваги і ухвалення позитивного рішення суду лише на підставі складеного на замовлення позивача експертного висновку, оскільки згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема норми ст.30, норм Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не лише висновок експерта, а й звіт суб`єкта оціночної діяльності, складений на замовлення страховика, може використовуватись для визначення і доведення розміру відновлювального ремонту авто потерпілого та для розрахунку розміру страхованого відшкодування. А висновок експерта лише з тієї підстави, що він складений відповідним атестованим судовим експертом, не має більшої доказової сили, ніж звіт суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги ст.ст.102, 106 ЦПК України ставляться лише до висновків саме експертів, а не звітів оцінювача, тому посилання сторони позивача на відповідність складеного на замовлення позивача висновку експерта цим нормам цивільного процесуального закону, на відміну від звіту оцінювача, не можуть бути підставою для критичної оцінки і не прийняття судом до уваги звіту оцінювача. При цьому складення Звіту №161309 від 26 квітня 2024 року на замовлення ТОВ «Едак» само по собі ще не свідчить про помилковість його висновків. Крім того, відповідно до наведеної вище правової позиції Верховного Суду, об`єктивність та достовірність звітів та висновків оцінювача не визначається фактом попередженням чи не попередження його про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. З цих підстав є нерелевантними посилання позивача у відповіді на відзив на чисельні правові позиції Верховного Суду щодо необхідності попередження саме експерта про кримінальну відповідальність ст.ст.384, 385 КК України. Окрім того, передчасними та такими, що засновані на припущеннях, на яких не може ґрунтуватись судове рішення (ст.81 ч.6 ЦПК України), є твердження сторони позивача про складення звіту оцінювача та протоколу огляду авто позивача, покладеного в основу такого звіту, різними особами. Матеріали цивільної справи не містять протоколу огляду автомобіля позивача, складеного на замовлення АТ «СК «ББС Іншуранс», а стороною позивача клопотання про витребування копії такого протоколу для підтвердження означеного твердження не заявлялось, а суд, як вже зазначалось, у спірних правовідносинах не наділений повноваженнями для самостійного витребування доказів.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що стороною позивача не доведено перед судом заявленого ним розміру відновлювального ремонту авто позивача, який в межах ліміту відповідальності страховика мав би бути покладений в основу розрахунку страхованого відшкодування, а останнє, в свою чергу, не дозволяє розмежувати матеріальну відповідальність відповідачів по справі, як винної в ДТП особи та її страховика, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог до обох відповідачів в частині відшкодування заданої позивачу майнової шкоди через недоведеність розміру таких вимог.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц, від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20, від 16 червня 2022 року по справі №569/20510/19, від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19, від 01 березня 2023 року по справі №496/1691/19.

Спираючись на наведені вище правові висновки, в суду не викликає сумнівів заподіяння відповідачем ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях позивача, зумовлених пошкодженням належного йому рухомого майна (автомобіля), неможливістю використання такого майна до його повного відновлення (ремонту), необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом, ремонту пошкодженого майна, що змінило звичний для позивача уклад життя. Разом з тим, суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди. З урахуванням викладеного, враховуючи, що характер завданої позивачу моральної шкоди не охоплюється положеннями ст.ст.23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не може відшкодовуватись страховиком винної в ДТП особи, суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6000 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, враховуючи кількість та характер заявлених позовних вимог, результат їх розгляду, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача сплачені останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 155,51 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1069,94 гривень, а всього 1225,45 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 512-514, 516, 625, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 139, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (; адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3) про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 155,51 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1069,94 гривень, а всього 1225,45 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний рішення суду складено 21 жовтня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко