Справа №2-3912/11
Провадження № 6/522/604/24
У Х В А Л А

10 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, в якому просить суд тимчасово обмежити громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3912/11, що набрало законної сили 28.02.2011.

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває виконавче провадження № 62129360 із виконання виконавчого листа № 2-3912/11 виданого 26.05.2011 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту №ML-502/093/2008 від 01.07.2008 р. в загальному розмірі 808995,51 гривні, а також судові витрати, а саме витрати по сплаті держмита в розмірі 1700 гривень та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень, а всього 810815,51 гривень. Рішення Приморського районного суду м.Одеси № 2-3912/11 набрало законної сили 28.02.2011, але досі не виконано. 19.05.2020 приватним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62129360 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Згідно із вказаною постановою боржника було зобов`язано подати виконавцю декларацію про доходи та майно боржника. Зазначив, що відповідно до вимог частини першої ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Тобто, ОСОБА_1 вважається такою, що обізнана про розпочате примусове виконання. У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника та на все рухоме й нерухоме майно. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. Станом на сьогодні, вдалось виявити та списати кошти із рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль» у розмірі 472,33 грн та з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 268,75 грн. Враховуючи те, що із рахунків боржниці у примусовому порядку списувались кошти вона фактично обізнана про розпочате відносно неї примусове виконання. У ході перевірки майнового стану боржника було виявлено квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку 01.07.2008 ЗАТ «ОТП БАНК», який є стягувачем у даному виконавчому провадженні. Згідно відповіді МВС про наявність зареєстрованого за боржником транспортного засобу - за боржником виявлено зареєстрований транспортний засіб, а саме: NISSAN Модель ТЗ: JUKE, номерний знак: НОМЕР_2 . 26.08.2024 постановою приватного виконавця про розшук майна боржника автотранспорт, який належить боржнику, було оголошено у розшук. Згідно відповідей ПФУ та ДФС джерел доходів, на які можливо звернути стягнення відсутні. Також приватним виконавцем отримано відповідь від ДПС України, згідно якої встановлено, що боржниця перетинає кордон України. Приватним виконавцем надсилалась вимога від 13.09.2024 № 62129360, згідно із якою боржника зобов`язували надати пояснення із приводу невиконання рішення суду, декларацію про доходи та майно, але законні вимоги приватного виконавця, що були перелічені вище, не були виконанні. Оскільки приватним виконавцем здійснено повну перевірку майнового стану боржника та за її результатами не виявлено майна та коштів, за рахунок яких можливо виконати рішення суду, ненадання боржником декларації, у якій, зокрема вказуються готівкові кошти та майно, що перебуває у інших осіб, але належить боржнику, подальше виконання рішення суду неможливо саме через перешкоджання боржника у його виконанні.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року прийнято до розгляду подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича та призначено судове засідання.

У судове засідання 10.10.2024 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, відповідно до якої судова повістка була надіслана одержувачу ОСОБА_2 в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 10.10.2024 8:46:12, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2011 року у справі № 2-3912/11 Приморським районним судом м.Одеси 26.05.2011 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту №ML-502/093/2008 від 01.07.2008 р. в загальному розмірі 808995,51 гривні, а також судові витрати, а саме витрати по сплаті держмита в розмірі 1700 гривень та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень, а всього 810815,51 (вісімсот десять тисяч вісімсот п`ятнадцять грн. 51 коп.) гривень.

19.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62129360 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3912/11 виданого 26.05.2011 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 810 815,51 (вісімсот десять тисяч вісімсот п`ятнадцять грн. 51 коп.) гривень, яка була надіслана на адресу боржника вказану у виконавчому документі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Доказів отримання боржницею ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження не місять.

19.05.2020 приватним виконавцем Колечком Д.М. також була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника ОСОБА_1 .

Як слідує з копії матеріалів виконавчого провадження під час виконання вказаного виконавчого листа було списано кошти боржника із рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль» у розмірі 472,33 грн та з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 268,75 грн.

26.08.2024 приватним виконавцем Колечком Д.М. винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: NISSAN, реєстраційний номер AI4412PH , VIN: НОМЕР_3 .

Як слідує з відповідей з Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України джерела доходів, на які можливо звернути стягнення відсутні.

З відповіді Державної прикордонної служби України на запит щодо перетину боржником державного кордону, слідує, що боржниця перетинає кордон України.

Відповідно до вимоги приватного виконавця від 13.09.2024 № 62129360 на адресу ОСОБА_1 останню зобов`язано надати письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду, яке набрало законної сили; декларацію про доходи та майно; письмові пропозиції щодо видів майна, на яке слід звернути стягнення в першу чергу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 33 Конституції України гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 1 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Отже, ухилення боржника від виконання судового рішення є обов`язковою обставиною для вирішення питання про обмеження його у праві виїзду за межі України.

При цьому, оскільки державний виконавець ініціює відповідне подання та скеровує його до суду, саме на нього покладається обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Законом не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд бере до уваги, що невиконання судового рішення полягає у невжитті фізичною особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання фізичної особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: фізична особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 № 916/1605/15-г та від 31.07.2019 № 554/13475/15-ц.

Необізнаність боржника про початок процедури примусового виконання виконавчого документу унеможливлює ухилення від його виконання.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями ЦПК України, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, а також роз`яснень судів вищої інстанції, зокрема роз`яснень ВСУ, викладений у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», можна зробити висновок, що під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного права громадянина.

Не піддаючи сумніву ту обставину, що державний виконавець дійсно вживав передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи з метою виконання рішення суду про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку про недоведеність державним виконавцем зазначеного у поданні доводу про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а також не надано належних доказів цілеспрямованого ухилення боржника від виконання рішення на час подання заявником, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання виконавчого листа, також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81, 261, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відмовити,

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 10 жовтня 2024 року.

Суддя Юлія КОВТУН