Справа № 718/1262/24
Провадження 2/718/280/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованості із заробітної плати в розмірі 11 769,03 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 22.02.2022 по день постановлення судом рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.08.2021 ОСОБА_1 працював у ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на посаді медсестри масажу. 21.02.2022 позивача звільнено за згодою сторін згідно з ст.36 КЗпП України, наказ № 18-ЗВ. Під час перебування у трудових відносинах відповідачем нарахована, однак не виплачена заробітна плата в розмірі 11 769,03 грн, що підтверджується довідкою від 15.06.2023. В день звільнення відповідачем не проведена виплата всіх сум, що належать відповідачу згідно з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України. Спору про розмір заборгованості станом на звільнення між сторонами не було. Станом на день подання цієї позовної заяви заробітна плата позивачу не виплачена. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 22.02.2022 по день ухвалення судового рішення на суму 20 000 грн.

За таких обставин, з посиланням на норми закону, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.04.2024 позовну заяву залишено без руху у зв`язку і тим, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

26.04.2024 позивачем на виконання вказаної ухвали подано заяву та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2024 провадження у справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача в.о. директора ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» Д.Олексюк подав до суду відзив, який мотивований тим, що 19.07.2022 набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2023 № 2352, яким внесено зміни щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень, а саме: ч.2 ст.233 КЗпПУ визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Статтею 234 кодексу передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Враховуючи описане вище, відповідач просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Крім того, посилається на те, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогою про стягнення на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та на те, що обсяг заявленої суми за цією вимогою є непропорційно завищеною.

В матеріалах справи міститься заява позивача про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі.

В.о. директора ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» Д.Олексюк в судове засідання не з`явився, 29.05.2024 на адресу суду скерував заяву про визнання позовних вимог, щодо вимог про стягнення судових витрат просив відмовити. Також просив провести судове засідання без його участі.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити відповідне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

Наказом № 18-ПД від 28.07.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду медсестри масажу в ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»», що підтверджується записом в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , яка заповнена 30.07.1989.

Відповідно до наказу № 18-З від 21.02.2022023 позивача звільнено за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Відповідно до довідки від 15.06.2023 заборгованість по заробітній платі у період з 02.08.2021 по 08.10.2021 складає 11 769,03 грн. Доказів про виплату вказаної вище суми відповідачем станом на день розгляду справи до суду не надано, отже, розмір заборгованості відповідача перед позивачем, який становить 11 769,03 грн без урахування утримання податків, суд вважає доведеним.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи описане вище, суд вважає, що з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 769,03 грн грн (ця сума визначена без урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору).

Суд відхиляє твердження сторони відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпПУ, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

На момент розгляду справи відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 виплачена сума заборгованості по заробітній платі, зв`язку з чим суд доходить висновку, позивач не пропустив строк позовної давності.

При розгляді вимог щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що позивач звільнений 21.02.2022, до суду з цим позовом він звернувся 22.04.2024.

Відповідно до розрахункових відомостей за вересень жовтень 2021 (за листопад 2021 січень 2022 нарахування зарплати позивачеві відсутні), заробітна плата позивача склала: за вересень 2021 7 860 грн; за жовтень 2021 2 372,83 грн. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останніх 2 місяці роботи становить 365,4 грн.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.02.2022 по день постановлення судом рішення.

Однак, згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виходячи із наведеного, час затримки розрахунку із позивачем складає 6 місяців.

Розрахунок проведений судом наступним чином: 129 робочих днів (час затримки розрахунку (шість місяців) х 365,4 грн (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 47 136,6 грн, проте позивачем, з урахуванням обставин справи, принципів справедливості та пропорційності, самостійно визначено розмір середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні на суму 20 000 грн., отже, ця позовна вимога підлягає задоволеню в повному обсязі.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної вимоги про заборгованість зі сплати заробітної плати, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст.ст. 4,12-13, 89,133,141, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 38, 94, 97, 116, 117 КЗпП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати на суму 11 769,03 грн (без виключення сум відрахувань на податки та збори).

Стягнути з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 000 грн (без виключення сум відрахувань на податки та збори).

Стягнути з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»» на користь держави судовий збір на суму 1 211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць

Рішення не проголошувалося відповідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ЧОКП «Бальнеологічний санаторій «Брусниця»», місце знаходження с.Кальнівці вул. Буковинська, 1 Вижницького району Чернівецької області,

Суддя Василь Скорейко