Справа № 345/5835/23
Провадження № 22-ц/4808/1273/24
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на рішення Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Сухарник І.І., у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору в частині окремих умов електронних документів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №22.02.2021-100001815 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 7000 грн. строком на 14 днів за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, черговий період - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Натомість відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим на 01.11.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 13020 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 6020 грн.

30 листопада 2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу №301121-1, згідно якого ТОВ «Новий колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий Центр». На виконання умов даного договору укладено реєстр №1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом та інших передбачених договором платежів, боржником за яким є відповідач.

Вважаючи порушеними свої права та інтереси, позивач просив суд стягнути на свою користь із відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2147,20 грн. та 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Раніше в цій справі, 14.12.2023 року, суд ухвалив заочне рішення, яким позов було задоволено (а.с. 42-46). Однак таке рішення скасовано 15.03.2024 року, а справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін (а.с. 90).

01.04.2024 року представник відповідача - адвокат Шевченко Н.П. подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Новий Колектор», третя особа ТОВ «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору в частині окремих умов електронних документів.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що позивач на сторінці 4 позовної заяви визнає факт оплати відповідачем суми коштів у розмірі 7980 грн., проте вважає, що до стягнення все одно підлягає вся сума основної заборгованості в розмірі 7000 грн. та проценти за кредитом в розмірі 6020 грн.

Вважає, що ОСОБА_1 повинна була сплатити за кредитом 7000 грн. основної заборгованості та 1960 грн. відсотків, які вона погодилася платити за 14 календарних днів користування кредитними коштами. А враховуючи часткове погашення заборгованості в розмірі 7980 грн., ОСОБА_1 визнає суму до стягнення в розмірі 980,00 грн.

У своїх твердженнях про продовження існування заборгованості до цього часу позивач за первісним позовом спирається на умови низки електронних документів, що є частиною кредитного договору та містять його істотні умови, а саме: - Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті кредитодавця; Заявка від 22.02.2022 року, оформлена на сайті Кредитора; Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Крім вказаних вище електронних документів, умови кредитного договору продубльовані в таких документах: Паспорт споживчого кредиту; Підтвердження укладення кредитного договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року.

Однак, вважає, що у зазначених документах містяться умови, що є несправедливими щодо споживача, а саме: 1) У заявці на оформлення кредитного договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року: «Загальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 14000 грн. 00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») - 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») - 2,5% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.».; «Неустойка: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних». 2) У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 14000 грн. 00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») - 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») - 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.».; «Неустойка: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.».; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних». 3) У паспорті споживчого кредиту: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64%».; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісій та платежів), грн.: 21000 грн. 00 коп.; «Загальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64%».; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення Суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних». 4) У підтвердженні укладення договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») - 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») - 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.». 5) У пропозиції про укладення кредитного договору (оферта): «8. ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 881,64%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21000 грн. 00 коп.»

Вказані вище умови відповідач вважає несправедливими для себе, оскільки укладаючи договір споживчого кредитування ОСОБА_1 розраховувала отримати кредит в сумі 7000 грн. на короткий строк (14 днів) та сплатити за це 1960 грн. процентів. Такі умови є жорсткими, однак саме на них вона погоджувалася, беручи кошти в борг. Відповідач отримувала в борг такі кошти у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. А кредитор поряд із зрозумілими позичальнику умовами кредиту прописав й інші умови, що значно обтяжили становище споживача, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 майже повністю повернула отримані кошти.

Представник відповідача вважає, що з огляду на умови договору, його строк та сплачену заборгованість, у ОСОБА_1 не могло залишитись перед позивачем заборгованості у сумі 13020 грн., максимально - 980 грн. Процентна ставка за користування позикою у розмірі 881,64% річних є надзвичайно великою та в рази перевищує офіційні процентні ставки банківських установ, тому нарахування таких процентів поза межами встановленого договором строку (14 днів) суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великих сум компенсації.

Беручи до уваги викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі №754/6091/18 у постанові від 27 січня 2020 року, просила визнати недійсним кредитний договір в частині вказаних окремих умов електронних документів, що є частинами такого договору та містять всі його істотні умови, а також стягнути з позивача за первісним позовом судові витрати у справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2024 року первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» суму заборгованості за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року в розмірі 980 грн., а також 161,68 грн. судового збору та 301,20 грн. витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору в частині окремих умов електронних документів задоволено. Визнано недійсним Кредитний договір №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , в частині окремих умов електронних документів, що є частинами такого договору та містять всі його істотні умови, а саме: 1) у заявці на оформлення кредитного договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року: «Загальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 14000 грн. 00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних»; 2) у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн. 00 коп.»; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних»; 3) у паспорті споживчого кредиту: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64%»; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісій та платежів), грн.: 21000 грн. 00 коп.»; «Загальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64%»; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних»; 4) у підтвердженні укладення договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; 5) у пропозиції про укладення кредитного договору (оферта): «ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 881,64%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21000 грн. 00 коп.». Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Новий колектор» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставини справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при задоволенні зустрічного позову в основу було покладено переконання відповідача у тому, що вона повинна була сплатити за кредитом суму коштів в розмірі 7000 грн. основної заборгованості та 1960 грн. процентів, які вона погодилася сплатити за 14 календарних днів користування кредитними коштами. Як наслідок, всі інші умови кредитного договору, які не було прийнято до уваги або ж розтлумачено на свій розсуд, або ж які позичальник мала на меті не виконувати, відповідач просила визнати недійсними, що суперечить основоположним принципам цивільного права.

Судом першої інстанції зазначено, що суми заборгованості за процентами, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021 року, від 27.06.2021 року №18125-06/2021, від 31.08.2021 року №/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Однак, із вказаними висновками скаржник не погоджується.

Стверджує, що 22.02.2021 року позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн. з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу, ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду.

Згідно п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд визнав недійсними окремі умови електронних документів, що є частинами кредитного договору, де йдеться про розмір процентів 881,64% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а також щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом у розмірі 21000 грн., вважаючи такі несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак судом не досліджено належним чином всі умови кредитного договору, який складений з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування», не порушує чинне законодавство України та існуючу судову практику, а визнання окремих його частин недійсними є незаконним.

Також апелянт не погоджується із частковим задоволенням позовних вимог первісного позову, який, на думку скаржника, має бути задоволено в повному обсязі. Вважає, що судом не досліджено умови погашення кредиту. Зокрема, проігноровано, що договором передбачено первинний строк 14 календарних днів з дати отримання кредиту за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». І лише від позичальника залежить, на яких умовах погашати кредит (за процентною ставкою «Економ» чи за процентною ставкою «Стандарт»). У п. 4 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення. Графік платежів при обранні первинного строку: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти у розмірі 1960 грн. сплачуються до 07.03.2021 року. Тобто, у разі внесення суми у розмірі 8960 грн. до 07.03.2021 року кредит було б погашено. Водночас, у паспорті кредиту встановлено графік платежів при пролонгації: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти розраховані відповідно до вищезазначених умов сплачуються в останній день пролонгованого строку. Тобто, нарахування процентів у сумі більшій, ніж 1960 грн. є наслідком необрання позичальником погашення заборгованості в повному обсязі в 14-денний строк з моменту отримання кредиту (первинний строк).

Поряд з цим, відповідно до умов кредитного договору при нарахуванні максимального розміру процентів (14000 грн.) подальше їх нарахування було припинено кредитором.

Судом не враховано, що відповідач здійснювала оплати хаотично, без дотримання строків, визначених кредитним договором.

Якби позивальник сплатила 8960 грн. до 07.03.2021 року, кредит було б погашено. Натомість вона сплатила 7980 грн. шістьма платежами протягом періоду з 07.03.2021 року по 16.04.2021 року, тобто із значним пропуском первинного періоду.

Однак судом не досліджено належним чином умови кредитного договору щодо періоду погашення заборгованості після спливу первинного строку кредитування, а також не надано правової оцінки тому факту, що під час укладення кредитного договору відповідач погоджувалася з його умовами, не порушувала питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу.

З огляду на викладене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат Шевченко Н.П. подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає її безпідставною та необґрунтованою, а доводи скаржника такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскарженого рішення.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується скаржником, що ОСОБА_1 було частково погашено заборгованість за кредитом у розмірі 7980 грн., що включає в себе суму заборгованості за тілом кредиту (7000 грн.) та частково проценти (980 грн.).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім основного боргу, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до умов кредитного договору кредит надається строком на 14 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 881,64% річних від суми кредиту з розрахунку 2% на добу. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, вважає, що нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 14 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитом, нарахування процентів має проводитися на рівні такої фіксованої ставки.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не прибули, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Представник відповідача - адвокат Шевченко Н.П. подала заяву, в якій зазначила, що заперечує щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, вказаних у відзиві на апеляційну скаргу, просить здійснювати апеляційний розгляд справи без її та відповідача участі.

Інші учасники справи причини неприбуття у судове засідання не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив про розгляд справи за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.02.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №22.02.2021-100001815 шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною цього Договору (т. 1, а.с. 17-18).

Згідно пункту 8.1 Кредитного договору цей Договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

Відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22.02.2021 року (т. 1, а.с. 33), з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних у цьому абзаці. Кількість пролонгацій необмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. Максимальна сума процентів за договором (сумарно процентів за «Економ» та процентів «Стандарт») становить 14000 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 881,64% річних (т. 1, а.с. 17).

Отже, первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду.

Також позивачем до матеріалів справи додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (т. 1, а.с. 21-22), у якій викладені умови кредитного договору.

Згідно п. 1.1 Договору за цим Договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.3 Договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною цієї оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності, що зазначено в п. 2.1 Договору.

Згідно п. 2.3 Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора (п. 2.4 Договору).

В п. 2.8 Договору зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 881,64%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21000 грн.

Відповідно до п.п. «а» п. 4.1 Договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора до дати, вказаної у Заявці, яка є невід`ємною частиною цієї оферти.

У разі несплати кредиту та/або процентів до останнього дня максимального строку, на який надається кредит, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 5.5 Кредитного договору, що зазначено в п. 7.1 Договору.

Позивачем додано до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту від 22.01.2021 року (підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором), в якому зазначено основні умови кредитування, інформацію щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту. Зокрема, зазначено: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64%»; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісій та платежів): 21000 грн. 00 коп.»; «Реальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64%».; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних» (т. 1, а.с. 19).

У підтвердженні укладання Кредитного договору №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року зазначено: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») - 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») - 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.» (т. 1, а.с. 20).

У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 року (т. 1, а.с. 17 (зворот)).: зазначено: «Максимальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн. 00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») - 2% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») - 2,5% за 1 (один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних».

Згідно Довідки субконто за період з 22.02.2021 року до 02.11.2023 року ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість, а саме: 07.03.2021 року сплачено 1960,00 грн., 21.03.2021 року сплачено 1960,00 грн., 04.04.2021 року сплачено 196,00 грн., 06.04.2021 року - 200,00 грн., 12.04.2021 року - 500 грн., 16.04.2021 року 3164 грн., а всього сплачено 7980 грн. (т. 1, а.с. 11-13).

30 листопада 2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу №301121-1, згідно якого ТОВ «Новий колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий центр» (т. 1, а.с. 27-29).

На виконання умов вищезазначеного договору укладено Реєстр №1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року на залишок основної суми кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 10).

Згідно Довідки про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Новий колектор» в сумі 13020 грн., в тому числі 7000 грн. за тілом кредиту та 6020 грн. за процентами (т. 1, а.с. 15).

30.11.2021 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про сплату заборгованості (т. 1, а.с. 16).

Однак така залишилася без належного реагування. Вказану суму заборгованості ОСОБА_1 не погашено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що суми заборгованості за відсотками, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021 року, від 27.06.2021 року №18125-06/2021, від 31.08.2021 року №/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як нараховані проценти за невиконання умов договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання нараховані проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. При цьому, суд посилався на правову позицію Верховного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі №754/6091/18. Дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору в частині визнання недійсним окремих умов електронних документів слід задовольнити. Також суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» суму заборгованості за Кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року в розмірі 980,00 грн., оскільки сума кредиту - 7000,00 грн., сума процентів за 14 днів - 1960,00 грн., а ОСОБА_1 було оплачено 7980,00 грн.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками місцевого суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, спір між ТОВ «Новий колектор» та ОСОБА_1 виник щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним шляхом прийняття відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим відповідачем від первісного кредитора ТОВ «Споживчий Центр» на номер телефону, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

На думку відповідача ОСОБА_1 у зустрічному позові, умови кредитного договору щодо процентних ставок за користування кредитом, строку користування кредитом тощо, визначені у електронних документах, що є частиною кредитного договору, є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Даючи оцінку вимогам зустрічного позову, колегія суддів також враховує таке.

ОСОБА_1 22.02.2021 року електронним цифровим підписом підписала заявку, яка є невід`ємною частиною цього договору (т. 1, а.с. 17-18), пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) (т. 1, а.с. 21-22), підтвердження укладення кредитного договору (т. 1, а.с. 20), а також паспорт споживчого кредиту (т. 1, а.с. 19).

Таким чином, указаний кредитний договір було укладено в електронному вигляді та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, на підтвердження укладення кредитного договору відповідач отримала кошти у розмірі 7000 грн., що нею не заперечувалося, як і не заперечувалося нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 1960 грн., які нараховані за перші 14 днів користування кредитом (первинний строк, на який надається кредит), тобто, з моменту укладення кредитного договору - 22.02.2021 року до 07.03.2021 року.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Із умов Кредитного договору, укладеного 22.02.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції встановлено, що договором передбачено первинний строк - 14 календарних днів з дати отримання кредиту за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт», а також пролонговані строки користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду.

У п. 4 паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема: кількість та розмір платежів, періодичність внесення: Графік платежів при обранні первинного строку: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти у розмірі 1960 грн. сплачуються до 07.03.2021 року.

Аналогічні положення передбачені у заявці.

Тобто, договором передбачено, що у разі внесення суми коштів у розмірі 8960 грн. до 07.03.2021 року кредит погашено.

Водночас, у паспорті кредиту встановлено графік платежів при пролонгації: Сума Кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов, сплачуються в останній день пролонгованого строку. Також передбачено графік платежів при необранні первинного строку та відсутності пролонгації: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов, сплачуються в останній день максимального строку, на який надається кредит.

Отже, нарахування процентів у сумі більшій, ніж 1960 грн., є наслідком несплати відповідачем заборгованості в повному обсязі в 14-денний строк з моменту отримання кредиту (первинний строк).

Також кредитним договором передбачено, що максимальний розмір процентів за договором становить 14000 грн., після досягнення якого проценти не нараховуються.

Максимальний строк, на який надається кредит - це період, який складається з кількості календарних днів фактичного користування кредитом (залишком кредиту у разі його дострокового повернення), протягом якого нараховуються проценти до досягнення загальною сумою процентів їх максимального розміру (двісті процентів).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач здійснювала оплати за кредитним договором, не дотримуючись строків, визначених кредитним договором, що і призвело до виникнення заборгованості. А позивачем нараховано проценти у межах розміру та строків, встановлених кредитним договором.

Так, ОСОБА_1 07.03.2021 року, тобто на 14 день користування кредитом (останній день первинного періоду), сплатила кошти у розмірі 1960,00 грн. (усю суму нарахованих на цей час процентів). Залишилось несплаченим тіло кредиту (7000 грн.).

21.03.2021 року (через 14 днів після попередньої сплати) ОСОБА_1 сплатила 1960 грн. (процентів, нараховані на цей час). Залишилося тіло кредиту (7000 грн.).

04.04.2021 року (знову через 14 днів) відповідач сплатила 196,00 грн., які теж були зараховані на погашення заборгованості за процентами. Однак залишилися несплаченими частина процентів та тіло кредиту.

06.04.2021 року відповідач сплатила 200,00 грн., 12.04.2021 року - 500,00 грн., а 16.04.2021 року - 3164,00 грн.

Таким чином було погашено всю суму нарахованих на той час процентів за користування кредитом. Не сплаченим залишилось тіло кредиту.

В подальшому жодних платежів на погашення кредитної заборгованості відповідач не здійснювала.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , будучи ознайомлена з умовами кредитного договору щодо розміру процентів за користування кредитом та строків користування кредитом (первинний строк з можливістю подальшої пролонгації), сплачувала заборгованість за кредитним договором (проценти за користування кредитом), сплата яких згідно умов кредитного договору давала їй право на пролонгацію строку користування кредитом на нові 14-денні періоди.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом про те, що умови кредитного договору, визначені у електронних документах, що є частиною цього договору, є несправедливими для неї, оскільки такі суперечать обставинам справи, встановленим судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України, вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону.

ОСОБА_1 , підписуючи договір була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів, і надала свою згоду на отримання кредитних коштів.

Сума заборгованості за кредитом незначна і відповідно відповідач, ознайомившись з умовами договору, мала змогу розуміти, що розмір процентів буде залежати від строку, за який вона поверне кредит.

Верховний Суд в постанові від 21 червня 2023 року у справі №216/23/15-ц (провадження №61-8113св21) зазначає, що недійсність - це така ознака правочину, який його сторони мали намір укласти чи уклали, яка має бути притаманна цьому юридичному факту на момент його вчинення. Якщо недійсність обґрунтовується обставинами, які на момент його вчинення не існували, це не може бути підставою для рішення суду про визнання його недійсним. Так само позивач у справі повинен мати право на позов у матеріальному сенсі на момент вчинення правочину.

У цій справі до звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості і ухвалення первісного рішення ОСОБА_1 не зверталася до суду з вимогами про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору, на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому його виконувала. Банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав їй інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Також позичальник не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би їй незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору та в подальшому частково його виконуючи.

Колегія суддів зважає на те, що оспорюваний кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та досягли згоди з усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. У текстах договору зазначено, що позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за цим договором та погоджується з ними.

Відтак, у суду відсутні підстави визнавати несправедливими умови договору щодо встановленого розміру відсотків за користування кредитом.

Схожі висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №686/1696/15 (провадження №61-6727св21).

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено, адже позивач просив стягнути 7000 грн. тіла кредиту та 6020 грн. процентів за користування кредитом.

Крім того, у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) ОСОБА_1 підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021, з якими попередньо уважно ознайомилась (т. 1, а.с. 17 зворот). Також ОСОБА_1 підтвердила, що інформація, зазначена у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 12, частині другій статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» їй надана, вона ознайомилась із нею за посиланням «https://sgroshi.com.ua/faq/.

Таким чином, відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. Отже відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Крім того, вимоги зустрічного позову про часткове визнання недійсним паспорту споживчого кредитування є необґрунтованими, оскільки паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20). Такі ж висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 05.06.2024 у справі №335/8467/21.

Місцевий суд помилково врахував правові позиції, висловлені Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року в справі №450/3260/16 та від 27 січня 2020 року у справі №754/6091/18, оскільки у вказаних справах і у справі, яка переглядається, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Зокрема, у справі №754/6091/18 Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій надано правильну оцінку доводам позивача про те, що пункт 1.6 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2% від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730% на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Однак, у справі, що розглядається судом апеляційної інстанції, предметом зустрічного позову є визнання недійсним умов кредитного договору що встановлення процентної ставки за кредитним договором. Пеня, хоча і передбачена кредитним договором, однак кредитором не нараховувалась. Проценти за користування кредитом та пеня мають різну правову природу.

Відповідач у зустрічному позові не погоджується із нарахуванням позивачем процентів за користування кредитом за період після 07.03.2021 року.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що після останньої сплати відповідачем 16.04.2021 року коштів у розмірі 3164 грн., несплаченим залишилось тільки тіло кредиту у розмірі 7000 грн. Тому позивач продовжував нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі, передбаченому у кредитному договорі, що і призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої є предметом первісного позову, а саме: за тілом кредиту в сумі 7000 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 6020 грн. Вказаний розмір заборгованості стороною відповідача не спростовано.

Доводи зустрічного позову про те, що у ОСОБА_1 залишилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 980 грн., є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Що стосується твердження у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відповідно до умов кредитного договору кредит надається строком на 14 днів, а нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, то такі спростовуються умовами кредитного договору, а також поведінкою ОСОБА_1 , яка свідчить про те, що вона, будучи ознайомлена з умовами кредитного договору, здійснювала дії щодо його пролонгації.

Також не заслуговують на увагу доводи у відзиві на апеляційну скаргу про те, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується скаржником, що ОСОБА_1 було частково погашено заборгованість за кредитом у розмірі 7980 грн., що включає в себе суму заборгованості за тілом кредиту (7000 грн.) та частково проценти (980 грн.). Так, позивач стверджував, що відповідач сплатила 7980 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, однак вищевказана сума коштів була сплачена на погашення процентів за користування кредитом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що первісний позов необхідно задовольнити, а у зустрічному позові - відмовити.

Вищевказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, який неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що місцевий суд вказав у рішенні: «З огляду на викладене, суми заборгованості за відсотками, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021 р., від 27.06.2021 р. №18125- 06/2021, від 31.08.2021 р. №/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,…». Водночас предметом первісного позову ТОВ «Новий колектор» є стягнення заборгованості за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, понесені позивачем у справі, складаються із: судового збору за подання первісного позову в розмірі 2147,20 грн., судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5842,80 грн., а також витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат за надання правничої допомоги ТОВ «Новий Колектор» надано: платіжну інструкцію №449 від 02.11.2023 року, згідно якої оплачено 4000,00 грн. (т. 1, а.с. 26); Договір №021023-1 від 02.10.2023 року про надання правничої допомоги (т. 1, а.с. 30-31); звіт про виконану роботу від 03.11.2023 року (т. 1, а.с. 32).

Суд враховує, що відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі №755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).

Суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на категорію справи, її незначну складність, враховуючи фінансовий стан відповідача, яка є матір`ю трьох малолітніх дітей, з неї в користь позивача слід стягнути 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Враховуючи відмову у зустрічному позові, витрати, понесені ОСОБА_1 , залишаються за нею.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (, адреса: вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, Печерський район, м. Київ) заборгованість за Кредитним договором №22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року у розмірі 13020 (тринадцять тисяч двадцять) грн. 00 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 6020 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (, адреса: вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, Печерський район, м. Київ) судові витрати у справі у загальному розмірі 9990 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 00 коп., що складаються із: судового збору, сплаченого за подання позову, в сумі 2147,20 грн., судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в сумі 5842,80 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору в частині окремих умов електронних документів, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2024 року.