справа № 208/7857/24
провадження № 2-о/208/141/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Трусової А.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Мішиної Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кам`янського Дніпропетровської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою в якій просить встановити факт, що вона ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Дніпропетровська (нині м.Дніпро), постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заяву мотивує тим, що заявник, ОСОБА_3 (прізвище у першому шлюбі « ОСОБА_4 », прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Дніпропетровську. Від народження проживала і була зареєстрована разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованою в квартирі була до 03 серпня 2000 року.

Навчалась у Комунальному закладі освіти «Середня загально освітня школі N?8» Дніпропетровської міської Ради з 01 вересня 1969 року по 12 червня 1977 року та була відрахована у зв`язку із закінченням восьми класів. Далі своє навчання я не продовжувала.

03 січня 1979 року у Амур-Нижньодніпровському районному виконавчому комітеті м. Дніпропетровська отримала паспорт громадянина СРСР.

14 травня 1981 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , про що Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська було зроблено актовий запис N?564. Після укладення шлюбу я прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ».

Після зміни прізвища, у зв?язку з укладенням шлюбу, 10 вересня 1981 року відбулась заміна її паспорта.

Однак, сімейне життя з ОСОБА_6 не склалось і шлюб між нами було розірвано. Дітей від шлюбу ми не мали.

31 серпня 1983 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального району зроблено актовий запис N? 731. Після укладення шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_3 ».

Після зміни прізвища, у зв?язку з укладенням шлюбу, 15 серпня 1985 року відбулась заміна її паспорта.

10 вересня 1992 року шлюб між мною і ОСОБА_7 було розірвано, про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпропетровська було зроблено актовий запис N?620.

Від шлюбу з ОСОБА_7 , вона мала сина ОСОБА_8 , 1985 року народження.

З 2020 року вона проживала разом із сином і його сім?єю за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі дружини сина. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 мій син, ОСОБА_8 , помер, і через деякий час після його смерті вона вимушена була виселитись із зазначеної квартири.

Оскільки вона не мала іншого житла для проживання, звернулась до Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» КМР, де, 07 серпня 2023 року, була взята на облік у відділенні обліку безхатніх осіб, як особа, яка не має постійного місця проживання, та її місце проживання було зареєстровано у зазначеному центрі за адресою: АДРЕСА_3 .

Все своє життя ОСОБА_1 працювала неофіційно і не надавала значення тому, що не оформила паспорта громадянки України, а мала лише паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, у 1999 році їй було присвоєно ідентифікаційний номер, який було викрадено, але до правоохоронних органів вона не зверталась. До кримінальної чи адміністративної відповідальності ніколи не притягувалась.

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу N?14 у місті Кам?янському Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для отримання паспорту громадянина України. Однак, їй було відмовлено у видачі паспорту, оскільки не були надані докази її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Зараз заявник досягла пенсійного віку, але не може оформити пенсію, оскільки у неї відсутній будь-який документ, що посвідчує особу. Також не має можливості отримати паспорт громадянина України без встановлення факту її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Тому, змушена звернутись до суду з цією заявою.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.09.2024 року по справі відкрито провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо можливості задоволення заяви ОСОБА_1 .

Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровську, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Заявниця своєчасно не отримала паспорт громадянина України, в зв`язку із чим на даний час не має документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство.

З відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та Дозвільних процедур Дніпровської міської ради, а також «форми А», вбачається, що ОСОБА_9 , дата та місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , м.Дніпро, та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21.12.1978 р. по 03.08.2000 р., (а.с.11-13).

З відповіді Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №8» Дніпровської міської ради №220 від 17.10.2023 р., вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчалась в закладі освіти з 01.09.1969 р. по 12.06.1977 р. та була відрахована у зв`язку закінченням восьми класів, про що свідчить запис у «Книзі обліку учнів» №859 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження заявниці її батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Як зазначає заявник її батьки були громадянами України та постійно проживали на території України.

Згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу 14 травня 1981 р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу 31 серпня 1984 р. ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.9).

Згідно копії інформації Заводського управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики КМР про перебування на обліку ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 р. на обліку не перебуває та ніяких видів соціальної допомоги не отримує (а.с.15).

Згідно відповіді директора Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 на обліку в міському центрі зайнятості як безробітня не перебувала, допомоги по безробіттю не отримувала (а.с. 14).

23.09.1999 року ОСОБА_1 Державною податковою інспекцією у АНД районі видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.8).

Судом також встановлено, що в січні 2024 року заявник зверталася до Відділу № 14 у м.Кам`янському ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки. Однак, нею була отримана відповідь, якою відмовлено у видачі паспорта, оскільки документи, підтверджуючі проживання на території Дніпропетровської області на вищевказані дати відсутні. В зв`язку з цим необхідно надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року (а.с.16-18).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами Україниє усігромадяни колишньогоСРСР,які намомент проголошеннянезалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Законудає чіткевизначення поняття«безперервне проживанняна територіїУкраїни» та«проживання натериторії України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянстваУкраїни, Законом не передбачено.

Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженимУказом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України «Про правонаступництво України»,або наінших територіях,що входилина момент її народження чи підчас її постійного проживаннядо складуУкраїнської НародноїРеспубліки,Західноу країнської НародноїРеспубліки,Української Держави,Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місце проживання - місцепроживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом);

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році.

Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Згідно ст. 1 Закон України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

ОСОБА_1 зазначає, що на сьогоднішній день вона досягла пенсійного віку, але не може оформити пенсію, оскільки у неї відсутній будь-який документ, що посвідчує її особу. Від встановлення її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) залежить видача відповідними державними органами їй паспорту громадянина України.

Враховуючи викладене, оцінивши та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник ОСОБА_1 постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому її заяву про встановлення факту слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт постійно проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м.Дніпропетровська (нині м.Дніпро) станом на 24 серпня 1991 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 23 вересня 2024 року.

Суддя В.Г. Гречана