БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2200/24
Провадження № 2/497/837/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з цією заявою та просить постановити рішення, яким визнати за нею ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 3.17 га, розташовану на території Василівської сільської ради Болградського району кадастровий номер - :01:002:0306, належній померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЯА №154117, виданого 1 грудня 2004 року, як за спадкоємцем свого чоловіка ОСОБА_3 .

Свої вимоги мотивує, тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , чоловік позивачки. Заповітів її чоловік не залишив, а вона позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка і прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належне майно, зокрема земельну ділянку, розташовану на території колишньої Голицької сільської ради Болградського району, у загальному розмірі 3.17 га. Дану земельну ділянку фактично успадкував чоловік позивачки після смерті своєї тітки, яка належала ОСОБА_2 (тітці чоловіка) на підставі державного акту серії ЯА №154117, виданого 1 грудня 2004 року.

З метою оформлення права власності на спадкове майно позивач звернулась до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області. Однак, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та вказано на необхідність звернення до суду у зв`язку тим, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа у спадкодавців.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 30.09.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 21.10..2024 року об 10:00 годині (а.с.19), про що повідомлено сторін по справі (а.с.20).

Цією ухвалою суд витребував у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копію спадкової справи за щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та з Одеського державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Ак. Корольова, буд.92-А, м. Одеса, 65104) копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.19,21).

17.10.2024 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. була надана копія спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с23-69).

18.10.2024 року Одеським державним нотаріальним архівом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суду надана копія спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ;(а.с.70-80).

У підготовче засідання 21.10.2024 року:

- позивач не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність з підтриманням уточнених позовних вимог у повному обсязі (а.с.83).

- представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства надав до суду заяву про підтримання позивних вимог(а.с.86).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області від 10.01.2004 року, актовий запис № 5 (а.с.75).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва:

- площею 3,54 га, яка належна померлій на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ОД №0245815 (а.с.76)

- площею 3.17 га, яка належна померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №154117(а.с.8), який виданий на її ім`я вже після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та її рідним племінником ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнані на підставі рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09.12.2004 року про встановлення факту родинних відносин (а.с.74)

Як вбачається з копії спадкової справи №427/04, заведеної 20.05.2004 року щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся ОСОБА_3 (а.с.72).

Після чого 18 січня 2005 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,54 га, яка належна померлій на підставі сертифікату (а.с.11). В матеріалах цієї спадкової справи відсутні заяви будь-якого іншого зі спадкоємців за законом.

Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом.

Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (статті 1261-1265 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що під час вирішення питання, хто є спадкоємцями за законом, необхідно враховувати такі юридичні факти, як: родинні відносини (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Ступінь споріднення визначається кількістю народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних відносинах.

Таким чином, у п`яту чергу право на спадкування мають родичі четвертого-шостого ступеня споріднення, якщо відсутні спадкоємці перших чотирьох черг (родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення). До родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення - це діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 755/12382/17 (провадження № 61-19049св20), від 11 червня 2020 року у справі № 148/2025/17 (провадження № 61-39080св18), від 16 вересня 2019 року у справі № 204/5527/16-ц (провадження № 61-32011св18).

А відтак, племінник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є спадкоємцем за законом п`ятої черги після смерті рідної тітки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та є таким, що успадкував все належне їй майно на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.02.2023 року, актовий запис № 113 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої окрім іншого майна входила і земельна ділянка площею 3.17 га, яка належна померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №154117, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.8), який він в свою чергу успадкував після смерті своєї тітки ОСОБА_2 , однак за життя не встиг оформити належним чином отриману спадщину.

Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3.17 га, яка розташована на території нині Василівської (колишньої Голицької) сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0306 (а.с.9- зворотна сторінка).

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю від 01.12.2004 серії ЯА №154117, встановлено, що ОСОБА_2 надана у власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3.17 гектарів на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Болградського району Одеської області від 19.07.2004 №570, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01 (а.с.9).

При цьому, вказаний вище державний акт спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 був виданий після її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно пункту 18 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 № 1147, передбачено застосування нормативно грошової оцінки одиниці площі ріллі. яка по Одеській області приймається згідно з додатком 15 станом на 1 січня 2022 року становить за 1 гектар 31017.00 гривень ріллі по базовому сільськогосподарському підприємству за 3.17 га складає - 98323.89 гривен (а.с.19).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого повторно від 26 грудня 2013 року виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області(а.с.7);

Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщені осіб, виданою старостою с. Голиця Одеської області за № 2-239 від 20.08.2024 року слідує, що на день смерті ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 окрім померлого була зареєстрована дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.11).

За результатами вивчення копії спадкової справи №98/2023, заведеної 15.05.2023 року Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 вбачається, що 15.05.2023 року з заявою до нотаріуса звернулися дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , якій було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 3.168 га (а.с.45).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Разом з цим позивачу ОСОБА_1 нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій на ім`я спадкоємця та про відмову у видачі свідоцтв на спадкове майно до складу, якого входить земельна ділянка загальним розміром 3,17 га, розташована на території Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, що належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , після якої прийняв але не оформив своїх спадкових справ ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 - чоловік позивача, у зв`язку з тим, що Державний акт від 01.12.2004 серії ЯА №154117 був виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 01.12.2004 року (а.с.15).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом.

Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А відтак, дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 як спадкоємець за законом першої черги вважається такою, що набула право на спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якому належало право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3.17 га, яка розташована на території Голицької сільської ради Болградського району Одеської області кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0306.

Згідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що покійний чоловік позивача на законних підставах набув право власності на вказану вище земельну ділянку, але за життя не отримав правовстановлюючий документ, у зв`язку з чим приватний нотаріус правомірно прийняв рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку.

Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивач має право на спадщину за законом, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця (хоча розпорядження Болградської районної державної нотаріальної контори №428 було прийнято 04.07.2025 року), суд приходить до висновку про те, що порушені права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Тому, до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, переходить таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 року народження як спадкоємець за законом першої черги вважається такими, що набула право на спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якай помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та якому належало право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3.17 га, яка розташована на території нинішньої Василівської (раніше Голицької) сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0306

Спадкоємець ОСОБА_1 успадкувала зазначене майно.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача з рахуванням уточнення до них, цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженкою с.Голиця, Болградського району, Одеської області, громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 03.05.2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 право власності на земельну ділянку розміром 3.17 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Василівської (раніше Голицької сільської) ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0306, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку останній успадкував після смерті тітки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №154117, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області від 01 грудня 2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева