Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1412/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 11 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 273/1412/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівка-Агро", третя особа - Баранівська міська рада Житомирської області, про усунення перешкод у користуванні майном, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівка-Агро" на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 7 червня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Михайловської А.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що у власності має земельну ділянку площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, яка розташована на території Баранівської об`єднаної територіальної громади. 24 червня 2016 року за договором оренди, укладеним строком на 7 років, він передав ТОВ "Баранівка-Агро" дану земельну ділянку в оренду. Зазначив, що під час дії договору ТОВ "Баранівка-Агро" допускало порушення умов договору щодо виплати орендної плати. Тому до закінчення строку договору оренди він 17 лютого 2023 року направив на адресу ТОВ "Баранівка-Агро" повідомлення про небажання продовжувати строк дії вказаного договору. Однак долучені до повідомлення додаткові угоди не були підписані відповідачем. Після закінчення строку дії договору ним було направлено лист до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки за актом прийняття-передачі. Однак відповідачем його звернення були проігноровані.

Таким чином, просив суд зобов`язати ТОВ "Баранівка-Агро" повернути йому у власність земельну ділянку площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, за актом прийняття-передачі у стані, придатному до подальшого використання, та скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інше речове право на земельну ділянку площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, зареєстроване 31.03.2016 року, номер запису про інше речове право 14002640.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ "Баранівка-Агро" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, за актом прийняття-передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому одержало в оренду.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ТОВ "Баранівка-Агро" про стягнення з позивача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доповнено резолютивну частину рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Баранівка-Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Баранівська міська рада Житомирської області, про усунення перешкод у користуванні належним майном шляхом його повернення, наступним абзацом.

Судові витрати у справі повністю покласти на відповідача ТОВ "Баранівка-Агро".

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та додаткове рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, та задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Зокрема, зазначає, що суд фактично змінив вимогу позивача, виклавши її в рішенні в інший спосіб. Наголошує, що позивач не подавав до суду заяву про зміну предмета позову. Нехтуючи принципом диспозитивності, суд самостійно встановив матеріальні вимоги позивача та змінив предмет позову, чим порушив право на справедливий та неупереджений суд.

Наголошує, що саме позивачу, як особі, яка звертається до суду з метою захисту своїх прав, належить встановити, які її права були порушені та визначити, задоволення яких матеріально-правових вимог призведе до відновлення її порушених прав, а суд під час ухвалення судового рішення вирішує спір лише в межах заявлених позовних вимог.

Стверджує, що суд на власний розсуд в резолютивній частині рішення змінив матеріально-правову вимогу позивача.

Вказує, що позивач звернувся до суду з двома позовними вимогами, рішенням суду задоволено лише одну вимогу (зміст якої змінено самостійно судом), відтак позов задоволено частково. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу, підлягає стягненню з обох сторін в пропорційному розмірі задоволених вимог.

Однак суд необґрунтовано поклав усі судові витрати на відповідача, а також відмовив у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, обмежившись лише посиланням на ч.9 ст.141 ЦПК України.

Вважає, що додаткове рішення не містить жодного належного обґрунтування того, що спір виник внаслідок в результаті неправильних дій відповідача, а саме лише зазначення таких обставин не є свідченням наявності неправильних дій відповідача, відтак додаткове рішення підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Йосипівської сільської ради Баранівського району Житомирської області.

24 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Баранівка-Агро" укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на сім років. Право оренди було зареєстроване 31 березня 2016 року.

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 направив в адресу ТОВ "Баранівка-Агро" лист-повідомленням про те, що не бажає продовжити дію вказаного договору оренди землі.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України ).

У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За правилами ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Із пункту 20 договору оренди землі від 24.02.2016 року, укладено між сторонами у справі, вбачається, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строк два дні після державної реєстрації договору за актом її прийняття-передачі.

Також, у пункті 21 даного Договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав в оренду з урахуванням змін, пов`язаних із цільовим використанням земельної ділянки.

Представником відповідача визнається та обставина, що спірна земельна ділянка, згідно з договором оренди землі від 24.02.2016 року, перебувала у користуванні ТОВ "Баранівка-Агро", що вказує на виконання позивачем пункту 20 договору.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що ТОВ "Баранівка-Агро" виконало передбачені пунктом 21 умови договору оренди землі від 24.02.2016 року, зокрема, щодо повернення орендодавцеві земельної ділянки, площею 1,5512 га, кадастровий номер :03:000:0201, у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому одержав в оренду.

Враховуючи ту обставину, що спірна земельна ділянка передавалася орендарю ТОВ "Баранівка-Агро", згідно пункту 20 договору, за атом прийняття-передачі, то, відповідно, й повертатися орендодавцю повинна також за актом прийняття-передачі, відповідно до пункту 21 договору оренди землі, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому товариство одержало в її оренду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, слід зазначити наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача повернути спірну земельну ділянку « у стані, придатному для подальшого використання». При задоволенні цієї позовної вимоги суд у резолютивній частині рішення зобов`язав ТОВ « Баранівка Агро» повернути позивачеві вказану земельну ділянку « у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому одержано в оренду».

При вирішенні спору суд керувався положеннями укладеного між сторонами договору оренди землі, яким, зокрема, передбачено, що вказана земельна ділянка на час укладення цього договору не мала недоліків, що могли б перешкоджати її ефективному використанню ( пункт 6 договору). Пунктом 7 договору також зазначено про відсутність інших особливостей об`єкта оренди , які можуть вплинути на орендні відносини. Тобто, на час укладення договору оренди земельна ділянка була придатною для її використання за цільовим призначенням. При цьому, пунктом 21 договору передбачений обов`язок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку « у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду». Отже, у даному випадку опис стану земельної ділянки : « придатний для подальшого використання» та « не гірший, порівняно з тим в якому одержано в оренду», не містить суперечностей й доповнює один одного, та вказує на обов`язок відповідача повернути ОСОБА_1 земельну ділянку у стані, не гіршому ніж стан, придатний для її використання.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд, зобов`язавши відповідача повернути позивачеві вказану земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому одержано в оренду, вийшов за межі позовних вимог, оскільки право позивача було відновлене у спосіб, зазначений ним у позові,- шляхом зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Втім, нормами частини дев`ятої статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору оренди землі відповідач безпідставно не повернув спірну земельну ділянку позивачеві, внаслідок чого ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду за захистом свого права.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у даній справі виник внаслідок саме неправомірних дій відповідача, що є підставою для застосування положень частини дев`ятої статті 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівка-Агро" залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 7 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: