Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2024 Справа №607/11454/24 Провадження №2/607/2622/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бумби М.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування безпідставно набутого майна шляхом стягнення грошових коштів , -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Коцюба Н.Я. в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача в користь позивача вартість безпідставно набутого майна в сумі 301 837,12 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що весною 2023 року позивач ОСОБА_2 домовився з відповідачем ОСОБА_3 про продаж йому пшениці та сої. Відповідно до усної домовленості ОСОБА_3 придбав у позивача ОСОБА_2 21 тонну 580 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн. за 1 тонну на загальну суму 118 690, 00 грн. та 08 тон 800 кг сої по ціні 400 дол. США за 1 тонну на загальну суму 3 520 дол. США. Пшеницю та сою відповідач забрав, але не розрахувався за них з позивачем, надав продавцю ОСОБА_2 розписку, в якій вказав, що кошти за товар в сумі 118 690,00 грн. за пшеницю та 3520, 00 дол. США за сою поверне до 01 червня 2023 року. Проте, станом на квітень місяць 2024 року ОСОБА_3 за товар не розрахувався та кошти, згідно терміну зазначеного в розписці, не повернув ОСОБА_2 . Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак ОСОБА_3 не повертає ні кошти, ні придбану продукцію. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача та всіляко ухиляється від вчинення дій та зобов`язань, зазначених в розписці. Позивач вважає, що надана відповідачем розписка не свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу, а свідчить про отримання відповідачем зерна, його кількість та ціну, яке він зобов`язався повернути, однак не виконав взятого на себе зобов`язання. На підставі статті 1212 ЦК України, просить стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість безпідставно набутого майна в сумі 301 837,12 грн, виходячи із вартості зернової продукції, відображеної на сайті https://tripoli.land/ua, яким відслідковується цінова політика агропродукції в Україні. Згідно даних сайту середня вартість за 1 тонну пшениці на травень місяць 2024 року становить 6 544 грн. за тонну, а вартість сої становить 18 252 грн. за тону. Відповідно вартість 21 580 кг пшениці становить - 141 219,52 грн., а вартість 8 800 кг сої становить 160 617.60 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Коцюба Н.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених в позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив

За змістом розписки без дати, ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий, виданий Тернопільським МУ УДМС 16.01.2016 р., взяв у ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 580,00 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн за 1 тонну на загальну суму 118 690 грн та 8 000,00 кг сої по ціні 400,00 доларів США за 1 тонну, на суму 3 520,00 доларів США. Зобов`язався їх віддати до 01.06.2023 р. Проживає по АДРЕСА_2 .

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_2 на підставі статті 1212 ЦК України просить стягнути із ОСОБА_3 на свою користь вартість безпідставно набутого майна в сумі 301 837,12 грн., посилаючись на те, що станом на квітень місяць 2024 року ОСОБА_3 не розрахувався за зернову продукцію та кошти, згідно терміну зазначеного в розписці, не повернув ОСОБА_2 .

За статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Із наведених правових норм, вбачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала, зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України, на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

В пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 зазначено, що у статті 1212 ЦК України, врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

У пунктах 6.9, 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 сформульовано правовий висновок, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правові наслідки недодержання сторонами письмової форми визначені ст. 218 ЦК України. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що весною 2023 року позивачем передано відповідачу 21 580,00 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн за 1 тонну на загальну суму 118 690 грн та 8 000,00 кг сої по ціні 400,00 доларів США за 1 тонну, на суму 3 520,00 доларів США, а відповідач зобов`язався їх віддати до 01 червня 2023 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав.

У постанові Верховного Суду від 29.03.2022 року у справі №296/3518/19 зроблено правовий висновок, який в загальному зводиться до того, що для правильного застосування приписів ст.1212 ЦК України, позивач має довести абсолютну безпідставність набуття коштів відповідачем.

В силу вимог ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування безпідставно набутого майна шляхом стягнення грошових коштів, до задоволення не підлягає. Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначає, що позивачем не доведено неможливість повернення відповідачем в натурі безпідставно набутого майна. При цьому суд зазначає, що вартість такого майна відшкодовується потерпілому лише у разі неможливості його повернення в натурі, як це передбачено статтею 1213 ЦК України. Крім цього, суд вважає, що позивачем також не доведено безпідставне набуття відповідачем ОСОБА_3 спірного майна, вартість якого він просить йому відшкодувати. За таких обставин позов до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування безпідставно набутого майна шляхом стягнення грошових коштів, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 04 жовтня 2024 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан