ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2794/24

Провадження № 22-ц/4820/1459/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача, її представників, відповідача, представника третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2794/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кримчаком Олександром Анатолійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Летичівська селищна рада як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказували, що 06 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано згідно рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2011 року справа № 2-369. Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_1 . Згідно судових рішень із ОСОБА_3 стягувалися на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, починаючи з 01 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу, батьки проживали окремо, порядок участі батька у вихованні дочки, було визначено згідно розпорядження Летичівської державної адміністрації Хмельницької області від 29 жовтня 2012 року № 685/2012-р. та встановлено порядок побачення ОСОБА_3 з його малолітньою дочкою: щотижня з 16 години суботи до 16 години неділі. Крім того, позивачка зазначала, що після народження у ОСОБА_3 другої дитини від іншої жінки, батько все рідше став спілкуватися із своєю донькою, а з 2019 року взагалі перестав підтримувати будь-які відносини. Починаючи з 2019 року, відповідач почав ухилятися від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Попри наявний порядок побачень із дочкою, відповідач перестав у будь-які формі спілкуватися та бачитися із дитиною, не цікавиться здоров`ям, навчанням та духовним розвитком дитини.

Тому, з метою вирішення питання позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав позивачка звернулася до органу опіки і піклування Летичівської селищної ради, який прийняв висновок затверджений рішенням виконавчого комітету № 85 від 04 травня 2023 року, про доцільність вирішення цього питання у судовому порядку. Позивачка зазначала, що не бажає будь-яких відносин у майбутньому із батьком, а останній не вживає жодних заходів щоб виправити свою поведінку відносно дочки, з вказаних підстав позивачка та її представник просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Кримчак О.А. не погодилися з таким рішенням суду подали апеляційну скаргу. Посилаються на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так, представник апелянта посилається, що суддя, який розглядав справу в суді першої інстанції, допустив ряд процесуальних порушень в ході розгляду справи, що стало підставою для подачі заяви про відвід, зокрема під час судового розгляду упереджено ставився до позивачки і після відмови в задоволенні відводу продовжив своє негативне ставлення до неї, постійно приймав до уваги лише пояснення відповідача та надані ним додаткові докази. Крім того, суддя намагався цькувати позивачку, задавав їй некоректні запитання, із дій судді не вбачалося справедливого судочинства та неупередженого розгляду справи, повторний відвід судді не заявлявся щоб не травмувати психіку неповнолітньої дитини. Також представник апелянтів, вказував що судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки свідомо, тобто він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, однак від дослідження яких саме доказів суд дійшов до таких висновків із рішення суду неможливо зрозуміти. Разом з тим, під час розгляду справи відповідач підтвердив ту обставину, що починаючи з 2019 року він не спілкується і жодним чином не займається вихованням своєї дочки, лише начебто слідкує за нею у соцмережах, мати дитини жодних перешкод йому не чинить у спілкуванні з дочкою. Також відповідач підтвердив, що додаткової допомоги на утримання дитини не надавав. Встановлена судом обставина щодо примусового стягнення аліментів на утримання дитини та відсутність заборгованості, не свідчить про належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, адже судом не було встановлено рівень життя дитини та чому батько жодним чином не допомагає покращити побут для дочки.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі апелянта та її представники просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_3 є батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Летичівського районного суду від 08.08.2011 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано.

На даний час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від бувшої дружини і дочки.

Відповідно до розпорядження Летичівської районної державної адміністрації від 29.10.2012 року № 685/2012-р було встановлено наступний порядок побачень ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щотижня з 16 години суботи до 16 години неділі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Летичівськї селищної ради від 22 серпня 2024 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання

дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до

досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості

з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують

батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід

вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування

обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, після фактичного припинення шлюбних стосунків відповідач досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймав участь у її вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу.

Також в сукупності з іншими доказами, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Летичівськї селищної ради від 22 серпня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дочки ОСОБА_1 , так як даний висновок ґрунтується лише на підставі довідок з Летичівського ліцею № 1 про те, що батько не відвідує школу, батьківські збори, не спілкується з вчителями, та пояснень рідних осіб позивачки. Відповідач сам особисто на засіданні органу опіки і піклування був заслуханий та заперечив щодо позбавлення його батьківських прав.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правомірними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо своєї дочки ОСОБА_6 , достатні підстави для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_6 з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що відповідач певний час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і тому є підстави для позбавлення його батьківських прав слід відхилити з підстав, вказаних в мотивувальній частині постанови.

Також не є підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про упередженість судді Стефанишина С.Л. при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки апеляційним судом не знаходить підстав для визнання обґрунтованими підстав відводу судді Стефанишину С.Л., який йому було заявлено в суді першої інстанції.

Так з матеріалів справи не вбачається, що суддя Стефанишин С.Л. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кримчаком Олександром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Судді А.М. Костенко А.П. Корніюк

О.І.Талалай