КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/3830/24 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - адвоката Пазюри Олени Олександрівни на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу,

УСТАНОВИВ:

у липні 2024 року заявник звернувся до суду із даною заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» 2781,15 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу, 3 % річних в розмірі 13,90 грн, інфляційні втрати - 40,13 грн та 302,80 грн судового збору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 рокуу видачі судового наказу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - адвоката Пазюра О.О., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 рокута направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник зазначає, що до заяви про видачу судового наказу та до її матеріалів заявником надано розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» споживача за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 рік, в якому також міститься інформація про абонента - ОСОБА_1 , рахунок - НОМЕР_1 , ЕІС-код НОМЕР_2 , адреса об`єкта - АДРЕСА_1 , обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року на рівні 2884,00 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік на рівні 240,33 куб.м, обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року на рівні 1748,00 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік на рівні 145,67 куб.м, а також дії пов`язані зі споживанням природного газу на об`єкті нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить зміна показників лічильника газу в сторону збільшення, оплата за спожитий природній газ та в тому числі оплата за власне розподіл природного газу у розмірі 500,43 грн. (500,43 грн у жовтні місяці 2023 року), розмір Тарифу на послуги з розподілу природного газу, обсяги спожитого природного газу та сума заборгованості.

Окрім того, заявником надана довідка про те, що споживачем ОСОБА_1 здійснюється фактичне документально підтверджене споживання природного газу із зазначенням різниці показників лічильника газу GALLUS типорозмір G2,5 зав. № 01137250.

Також, заявником до заяви додано Інформацію про оплату за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року, згідно якої споживачем ОСОБА_1 здійснено оплату 26 жовтня 2023 року у сумі 500,43 грн, а також зазначено кількість проживаючих - 5 чол., опалювальна площа - 86,9 м.кв., встановлені прилади на об`єкті - котел та колонка, а відтак, договір розподілу природного газу є укладеним.

Враховуючи вищевикладене, представник Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - адвоката Пазюра О.О. вважає, що заявником наданий беззаперечний доказ отримання боржником житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що при вирішенні питання про видачу судового наказу суд не дає оцінку обгрунтованості пред`явленій стягувачем вимоги, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами.

Крім того, на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі підставу, коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право, виключено, а розділ 11 ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах заяви відсутні докази того, що ОСОБА_2 є споживачем комунальних послуг, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 отримувала та користувалася послугами ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Відтак із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права та матеріалам справи.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Ст. 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Так відповідно до ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із додатків до заяви про видачу судового наказу, заявником долучено до заяви наступні документи: копія платіжної інструкції № 7111 від 22 липня 2024 року про сплату судового збору; копія розрахунку заборгованості за послуги розподілу газу; копія інформації про оплату за період 01.09.2023-30.06.2024; копія довідки про приєднання до умов договору розподілу природного газу; копія фотофіксації показів лічильника газу; копія типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 № 2498; копія постанови НКРЕКП від 30 грудня 2022 р. № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія 1,2,3,4, сторінки статуту ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія витягу ЄДРПОУ заявника; копія 1,2,9,10 сторінки Положення про Київську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія довіреності директора Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 25 жовтня 2023 року; копія довіреності на представника.

Таким чином, заявником дотримано вимоги п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, оскільки останнім надано копію договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, також надано копії документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, однак суд першої інстанції належним чином їх не дослідив, не перевірив та прийшов до хибного висновку про їх відсутність.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу та допустив надмірний формалізм.

При цьому у практиці Європейського Суду з прав людини існує точка зору, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" 2002 року, "Волчлі проти Франції" 2007 року).

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - адвоката Пазюри Олени Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар