Провадження №: 2/336/139/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 04 жовтня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2023 року позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Шумського Ігоря Васильовича звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в якому просив визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року по справі було відкрито провадження та було призначено підготовче судове засідання.

11.05.2023 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відбулося підготовче судове засідання, під час якого представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мазур Олена Сергіївна повідомила суду, що спірний автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , про поділ якого просить позивач ОСОБА_1 , було продано.

В подальшому стороною відповідача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_4 було надано копію договору купівлі-продажу автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 від 10.01.2023 р. та копією звіту з незалежної оцінки цього ж колісного транспортного засобу від 10.01.2023 р.

З копії наданого стороною відповідача договору купівлі-продажу транспортного засобу (№ 2342/2023/3595855) від 10.01.2023 року укладеному в ТСЦ МВС № 2342 (м. Запоріжжя, вул. Оріхівське Шосе, буд. 7-А) встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продала автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , громадянину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.06.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шумський Ігор Васильович подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та залучення до розгляду по справі співвідповідача. В обґрунтування такої заяви сторона позивача зазначила, що окрім позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , для ефективного захисту його порушених прав та у зв`язку із обставинами, які були з`ясовані 11.05.2023 року під час підготовчого судового засідання, необхідно збільшити позовні вимоги (шляхом подання уточненої позовної заяви). В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , окрім первинної позовної вимоги про поділ майна подружжя, також була додана позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2023/3595855 від 10.01.2023 року, який укладено в ТСЦ МВС № 2342 із застосуванням відповідної реституції, а саме договору з купівлі-продажу автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було укладено між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначав, що з огляду на те, що така вимога безпосередньо стосується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є покупцем спірного автомобіля MAZDA CX-5, необхідно вирішити питання про залучення його у якості співвідповідача по цій справі.

Судом було вирішено питання про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви та залучення у якості другого відповідача по справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування уточненої позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя позивач зазначив наступне:

«07» липня 2021 року Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано шлюб, про що «07» липня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 188. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяла собі прізвище « ОСОБА_6 ». Вищезазначений шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022 року в межах розгляду цивільної справи № 336/5187/22, провадження № 2/336/3818/2022 за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_1 було придбано на аукціоні у США автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Зазначений автомобіль купувався за грошові кошти позивача по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною випискою ПриватБанку.

Коли автомобіль було доставлено в Україну та відремонтовано, право власності на нього було оформлене на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , це відбулося 30.12.2021 року. Придбаний у шлюбі автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебував у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документи на автомобіль також перебували у відповідача по справі.

30.05.2023 року стороною позивача було отримано від сторони відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя разом із додатками: - копією договору купівлі-продажу від 10.01.2023 року; - копією звіту з незалежної оцінки колісного транспортного засобу від 10.01.2023 року.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу (№ 2342/2023/3595855) від 10.01.2023 року укладеному в ТСЦ МВС № 2342 (м. Запоріжжя, вул. Оріхівське Шосе, буд. 7-А) встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продала автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , громадянину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до п. 3.1. цього договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок).

Позивач стверджує, що жодної згоди він не надавав відповідачу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на будь-яке відчуження спільного автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 .

Позивач також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 чітко знала, що набутий подружжям за час шлюбу автомобіль MAZDA CX-5, належить їй та позивачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до моменту відчуження автомобіля у судовому порядку не була спростована презумпція спільності права власності подружжя на спірний автомобіль MAZDA CX-5. При цьому вона уклала договір купівлі продажу, у якому у п. 1.2., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гарантувала, що автомобіль MAZDA CX-5, який був предметом продажу, належить їй на праві власності. Відповідач - ОСОБА_2 чітко знала, що не мала права без відповідної згоди, позивача - ОСОБА_1 на відчуження спільного автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , тим паче, що чинним законодавством визначено, що договори стосовно цінного майна, потребують письмової згоди другого з подружжя (іншого співвласника).

Окрім того, позивач звернув увагу суду, що відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу від 13.01.2023 року (вих. № 9302/13), яка була замовлена стороною позивача, середньоринкова вартість автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 787 502 гривень. Однак, продаж спірного автомобіля відповідач - ОСОБА_2 , здійснила на користь другого відповідача по справі - ОСОБА_3 за 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок), що в 51 раз нижче від його реальної середньоринкової вартості.

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі.

Позивач зазначає, що дії відповідачів по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недобросовісними, оскільки в даному випадку спільний автомобіль подружжя Міняйло було продано за заниженою ціною, чим порушуються права позивача по справі. Відповідач ОСОБА_3 не переконавшись та не побачивши відповідної згоди ОСОБА_1 на продаж спірного автомобіля не міг не розуміти, що купує автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску за ціною, яка в рази дешевше від його реальної вартості.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач 2 - ОСОБА_3 особисто знайомий з позивачем - ОСОБА_1 . Їхнє знайомство відбулося ще у першій половині 2022 році у будинку батька ОСОБА_2 та її мачухи - ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . Тоді при знайомстві з позивачем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 представили, як племінника ОСОБА_7 . У ОСОБА_7 є рідна сестра ОСОБА_8 (мешкала у м. Токмак), сином якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, на весіллі у родини Міняйло свого часу був присутнім, ще один племінник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 . В свою чергу ОСОБА_3 , під час знайомства ОСОБА_1 , представили, як чоловіка - ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 купуючи 10.01.2023 року автомобіль, який належить подружжю Міняйло, діяв недобросовісно, зокрема він не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що ОСОБА_2 , укладаючи договір, не мала згоди на це ОСОБА_1 .

Позивач - ОСОБА_1 вважає, що на підтвердження недобросовісності зі сторони відповідачів також може свідчити, й те, що 09.02.2023 року по автомобілю MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , ОСОБА_3 визначив належного користувача цього автомобіля та скоріш за все, цим належним користувачем стала ОСОБА_2 .

З огляду на викладене позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (№ 2342/2023/3595855) від 10.01.2023 року укладений в ТСЦ МВС № 2342 із застосуванням відповідної реституції та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , придбаний у шлюбі із відповідачем по справі ОСОБА_2 .

Сторона відповідача 1 - ОСОБА_2 , в особі адвоката Мазур Олени Сергіївни на поданий уточнений позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя подала до суду свій відзив, в якому зазначила наступне:

Позивач ОСОБА_1 ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, набутого під час шлюбу сторін, посилаючись на те, що ОСОБА_2 продала його автомобіль, не отримавши на це його згоду. При цьому позивач зазначає про правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 про те, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Отже, предметом доказування у справі є відсутність згоди позивача на укладення правочину та недобросовісність покупця.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 продала автомобіль без згоди позивача. Разом з тим, 10.01.2023 на момент продажу автомобіля відповідачка вважала, що знаходиться у шлюбі з відповідачем (про заочне рішення про розірвання шлюбу від 06.12.2022 року ОСОБА_2 дізналась лише наприкінці січня 2023 року, коли сама звернулась з позовом про розірвання шлюбу до суду), при цьому питання продажу автомобілю обговорювалось подружжям та ОСОБА_1 не заперечував проти відчуження автомобіля. Однак, навіть якщо позивач не надавав такої згоди, то в будь-якому випадку він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Позивач зазначає, що автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN- НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 був проданий ОСОБА_3 , який є племінником мачухи відповідачки. На підтвердження «недобросовісності» контрагента (покупця автомобіля) позивач посилається на те, що ОСОБА_3 перебуває в родинних та/чи товариських відносинах з відповідачкою та те, що відчуження відбулося за ціною, яка є значно нижчою ринкової.

Сторона відповідача 1 - ОСОБА_2 зазначає, що в даній справі не має значення ціна, за якою був відчужений автомобіль, оскільки при вирішенні питання про стягнення компенсації на користь одного із подружжя буде враховуватись вартість автомобіля на момент розгляду справи. Разом з тим, позивач таких вимог не заявляє, що є підставою для відмови у позові.

Під час вчинення правочину ані відчужувач ОСОБА_2 , ані набувач ОСОБА_3 не сумнівалися у праві відчужувача на відчуження майна. Договір купівлі-продажу в момент його вчинення відповідав нормам Цивільного кодексу України, які застосовуються до спірних правовідносин, не суперечив порядку укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх формі, був підписаний сторонами правочину, які мали на це повноваження, необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинені з вільного волевиявлення осіб, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Доказів в спростування вищезазначених обставин, окрім особистих припущень, позивачем та його представником суду не надано.

Враховуючи, що на сьогоднішній день автомобіль не належить відповідачці, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля не має, тому даний транспортний засіб наразі не входить до обсягу майна, що може бути поділено між подружжям.

Крім того, як зазначено у відзиві на момент відчуження автомобіля ОСОБА_3 його вартість була значно меншою, чим зазначає позивач, через те, що автомобіль 10.12.2022 року був пошкоджений невстановленими особами (на підтвердження додається копія протоколу огляду місця події від 10.12.2022). У зв`язку з пошкодженням відповідачка сплатила за власні кошти 03.01.2023 року ремонт автомобіля в розмірі 60 900, 00 грн.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 , вважає, що таким чином, наразі немає підстав в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , викладених в останній редакції, а саме про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN- НОМЕР_2 . У разі заявлення позивачем правомірних вимог про стягнення грошової компенсації належної йому частки автомобіля, необхідно встановити розмір та вартість вказаної частки з врахуванням письмових доказів наданих відповідачкою.

Сторона відповідача ОСОБА_3 , в особі адвоката Сандак Ірини Анатоліївни на поданий уточнений позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя подала до суду свій відзив, в якому зазначила, що 07.09.2023 представником відповідача 2 отримано в суді уточнену позовну заяву та з викладеними в ньому вимогами не згодні. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з огляду на наступне:

ОСОБА_3 є власником автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року, який придбав у ОСОБА_2 . Про характер взаємовідносин подружжя Міняйло відповідачу 2 не було відомо та навіть, якщо припустити ті обставини про які зазначає представник позивача в уточненому позові, що відповідач 2 був знайомий із позивачем, як чоловіком ОСОБА_2 , то це ніяким чином не свідчить про його недобросовісність у момент укладення угоди. Навпаки, відповідач 2 не будучі обізнаний про стан відносин між подружжям Міняйлом на момент укладення угоди вважав, що ОСОБА_2 діє в інтересах сім?ї та за згодою свого чоловіка.

У відзиві також зазначено, що відповідно до інформації з кабінету водія по даним ОСОБА_3 за даним автомобілем не призначено належного користувача, тому доводи представника позивача на сторінці 5 уточненого позову не відповідають дійсності. Єдиним та належним користувачем спірного автомобіля є відповідач 2 - ОСОБА_3 .

Під час купівлі автомобіля відповідач 2 діяв добросовісно та відповідно до вимог цивільного законодавства України та звичаїв ділового обороту, а тому, законно набув право власності на вказаний транспортний засіб. Факт незаконного відчуження майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, а застосування наслідку недійсності правочину, який просить застосувати позивач, як скасування реєстрації транспортного засобу за відповідачем 2, матиме наслідком вибуття автомобіля від його законного власника ОСОБА_3 , що вплине на його майнові права, а це є порушенням статей 330, 388 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідач 2 здійснив дії щодо придбання спірного транспортного засобу в межах закону, не порушуючи його норми, здійснивши оплату за придбаний транспортний засіб, а отже, є добросовісним набувачем, договір купівлі-продажу він укладав за участю державного органу - Територіального сервісного центру МВС № 2342, в зв`язку з чим в нього не виникло жодних сумнівів щодо правомірності проведеного відчуження транспортного засобу, договір був оплатним, а тому дотримані всі основні вимоги до договору, а тому, договір купівлі-продажу від 10 січня 2023 року відповідає усім ознакам дійсності правочину.

Сторона позивача ОСОБА_1 на зазначені відзиви відповідачів надала свої письмові відповіді.

Так зокрема, позивач зазначив, що сторона ОСОБА_3 не наводить жодного контраргументу на ті обставини, які викладені у позові. Відповідно до п. 1.2. цього договору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гарантувала, що автомобіль MAZDA CX-5, який був предметом продажу, належить їй на праві власності. Відповідно до п. 3.1. цього договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу від 13.01.2023 року (вих. № 9302/13), яка була замовлена стороною позивача, середньоринкова вартість автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 787 502 гривень. Однак «продаж» спірного автомобіля ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснила на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок), ОСОБА_3 не міг не розуміти, що підписує договір на відчуження автомобіля по ціні в 51 раз нижче від його реальної середньоринкової вартості.

Також позивач зазначив, що сторона відповідача ОСОБА_3 у відзиві намагається поставити під сумнів факт знайомства із позивачем, як чоловіком відповідачки ОСОБА_2 . Хоча при цьому сторона відповідача зазначає, що у момент укладення угоди ОСОБА_3 діяв добросовісно, оскільки він не був обізнаний про стан відносин між подружжям Міняйло на момент укладення угоди, вважав, що ОСОБА_2 діє в інтересах сім`ї та за згодою свого чоловіка. При цьому відповідач ОСОБА_3 забуває, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя / співвласників (відчужувача) на відчуження спільного майна. Не пересвідчившись, що ОСОБА_2 не має повноважень на відчудження спірного автомобіля, ОСОБА_3 свідомо взяв на себе всі ризики пов`язані із тим, що у подальшому правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Позивач зазначає, що дії відповідачів по справі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є недобросовісними, оскільки в даному випадку спільний автомобіль було продано за безцінь, чим порушуються права позивача по справі. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не переконавшись та не побачивши відповідної згоди ОСОБА_1 на продаж спірного автомобіля не міг не розуміти, що купує автомобіль MAZDA CX-5, 2018 р.в. за ціною, яка в рази дешевше від його реальної вартості.

На думку позивача про недобросовісність дій відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , також свідчить намагання ввести суд в оману приховуючи інформацію про належного користувача автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску.

Позивач зазначив, що з 10.01.2023 року власником автомобіля став вже ОСОБА_3 , 09.02.2023 року по автомобілю MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , ОСОБА_3 визначив належного користувача цього автомобіля. При цьому у відзиві на позов адвокат Сандак Ірина Анатоліївна, яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_3 стверджує, що відповідно до інформації з кабінету водія по даним ОСОБА_3 за даним автомобілем не призначено належного користувача, тому доводи представника позивача на сторінці 5 уточненого позову не відповідають дійсності. Єдиним та належним користувачем спірного автомобіля є відповідач 2. Позивач також зазначив, що відповідно до актуальної інформації із додатку «АвтоНомера Україна» по спірному автомобілю 10.08.2023 року було зроблено виключення відомостей про належного користувача. На думку позивача, цим належним користувачем була ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що зі сторони відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у судовому порядку не була спростована презумпція спільності права власності подружжя на спірний автомобіль MAZDA CX-5, отже на розгляду справи всі посилання відповідачки на ст. 57 Сімейного кодексу України (майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка) є недоречними.

Ухвалою суду від 05.07.2023 року було частково задоволено заяву позивача - ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ) про поділ майна подружжя та визнання договору купівлі-продажу недійсним. Цією ухвалою було вирішено накласти арешт на автомобіль MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Ухвалою суд від 14.03.2024 року було закрите підготовче провадження та призначено вищевказану справу до судового розгляду по суті, з викликом сторін.

Судове засідання по суті справи призначене на 26.06.2024 року о 9-00 год. було відкладене на 04.10.2024 року о 9-00 год. у зв`язку із неявкою відповідачів та їх представників.

У судове засідання по суті справи призначене на 04.10.2024 року о 9-00 год. з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шумський Ігор Васильович, який підтримав поданий позов та просив суд його задовольнити.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 до суду не з`явилась, представник ОСОБА_2 адвокат Мазур Олена Сергіївна до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, надала до суду клопотання про відкладення судового засідання через перебування у відрядженні, однак жодних належних доказів на підтвердження перебування у відрядженні до суду надано не було, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні її клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 до суду не з`явився, представник ОСОБА_3 адвокат Сандак Ірина Анатоліївна до суду не з`явилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Стаття 10 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 77 Цивільного кодексу України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статті 79 та 80 Цивільного процесуального кодексу визначають достовірність та достатність доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що «07» липня 2021 року Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано шлюб, про що «07» липня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 188. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяла собі прізвище « ОСОБА_6 ». Вищезазначений шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022 року в межах розгляду цивільної справи № 336/5187/22, провадження № 2/336/3818/2022 за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про розірвання шлюбу. На момент розгляду справи зазначене рішення набуло законної сили.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_1 було придбано на аукціоні у США автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , право власності на цей автомобіль було оформлене на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Придбаний у шлюбі автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебував у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документи на автомобіль також перебували у відповідача по справі.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу (№ 2342/2023/3595855) від 10.01.2023 року укладеному в ТСЦ МВС № 2342 (м. Запоріжжя, вул. Оріхівське Шосе, буд. 7-А) встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продала автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , громадянину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. 1.2. цього договору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гарантувала, що автомобіль MAZDA CX-5, який був предметом продажу, належить їй на праві власності. Відповідно до п. 3.1. цього договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України).

Тлумачення положень ст. 61 Сімейного кодексу України свідчить про те, що спільною сумісною власністю, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воли були набуті.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Подібні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (ст. 369 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя чи співвласників договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя (іншого співвласника) має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя/співвласників, а й обмежують права іншого з подружжя/співвласників на відчуження спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя/співвласників на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя/співвласників на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя/співвласників (відчужувача) на відчуження спільного майна.

Тобто факт ненадання згоди одним із співвласників на розпорядження нерухомим або рухомим майном може бути підставою для визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя/співвласників може бути ефективним у разі пред`явлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) зроблено висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Вирішуючи питання про недійсність правочину судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. ст. 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки недійсності правочинів, а саме за недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину.

Загальним майновим наслідком недійсності правочину є реституція, яка в загальному вигляді передбачена абзацом другим частини першої статті 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і хоча й не була титульним володільцем відчуженого майна, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. Крім того, у розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу.

Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (пункт 8.67)).

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21).

З приводу визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2023/3595855 від 10.01.2023 року укладеного в ТСЦ МВС № 2342 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його реєстрацію слід зазначити наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично укладаючи цей договір на відчуження майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не отримала належної згоди від позивача на укладення цього договору.

Відповідач по справі 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не підтвердив отримання згоди відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на відчуження автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 від позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того не узгоджується з матеріалами справи твердження відповідача по справі 2 - ОСОБА_3 , що відповідно до інформації з кабінету водія по даним ОСОБА_3 за даним автомобілем не призначено належного користувача та те, що єдиним та належним користувачем спірного автомобіля є відповідач 2 - ОСОБА_3 . Ці твердження спростовуються отриманими судом доказами.

В межах підготовчого розгляду справи, за клопотанням сторони позивача - ОСОБА_1 , судом було витребувані докази з Управління патрульної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96), з Територіального сервісного центру МВС 2341 (69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 12), а також з Головного сервісного центру МВС (04085, м. Київ-85, вул. Лук`янiвська, буд. 62).

Згідно із відповіддю Територіального сервісного центру МВС 2341 від 19.12.2023 року за вих. № 31/29-2345-65 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на 16 год. 34 хв. 19.12.2023 транспортний засіб марки MAZDA CX-5, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Належні користувачі відсутні. Згода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на продаж вищевказаного транспортного, в підставах перереєстрації відсутня.

Згідно із відповіддю Головного сервісного центру МВС від 12.03.2024 за вих. № 31/6215-6909-2024 згідно з наявною станом на 11.03.2024 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) інформацією, автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_6 , легковий універсал-В, білого кольору, об?єм двигуна 2488 куб см з 10.01.2023 по теперішній час зареєстрований на праві власності на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

09.02.2023 власником вказаного в ухвалі суду транспортного засобу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , через Єдиний державний вебпортал електронних послуг Дія було подано спільну електронну заяву за встановленою формою про внесення до ЄДРТЗ відомостей про те, що ОСОБА_2 власником транспортного засобу ОСОБА_3 визначена належним користувачем зазначеного транспортного засобу. За результатами опрацювання заяви о 16 год. 03 хв. до ЄДРТЗ в автоматичному режимі було внесено інформацію про те, що ОСОБА_2 є належним користувачем транспортного засобу.

10.08.2023 власником транспортного засобу ОСОБА_3 через Єдиний державний вебпортал електронних послуг Дія було подано електронну заяву за встановленою формою про виключення з ЄДРТЗ відомостей про те, що ОСОБА_2 є належним користувачем транспортного засобу. ОСОБА_2 не приймала участі у підготовці вказаної заяви. За результатами опрацювання заяви о 10 год. 15 хв. з ЄДРТЗ в автоматичному режимі були виключені відомості про те, що ОСОБА_2 є належним користувачем транспортного засобу. До ЄДРТЗ, крім відомостей про ОСОБА_2 , не вносилися відомості про інших належних користувачів вказаного в ухвалі суду транспортного засобу.

Окрім того, разом із супровідним листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 15.12.2023 року за вих. № 26082/41/32/-2023 на виконання ухвали суду про витребування доказів до суду було направлено завірену належним чином копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7708223 від 10.09.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. За змістом зазначеної постанови ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 керуючи транспортним засобом MAZDA CX-5, номерний знак НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність відповідно за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судом враховується при вирішенні справи, що оформивши формально договір купівлі-продажу автомобіля без згоди другого із подружжя (позивача по справі), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжила користуватися спірним автомобілем MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 .

Окрім того, суд враховує, що відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу від 13.01.2023 року (вих. № 9302/13), яка була замовлена стороною позивача, середньоринкова вартість автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.р.н. НОМЕР_3 , складає 787 502 гривень. Однак відповідно до умов оскаржуваного договору продаж спірного автомобіля ОСОБА_2 здійснила на користь ОСОБА_3 за 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок), що в 51 раз нижче від його реальної середньоринкової вартості. При цьому відповідно до тверджень сторони захисту ОСОБА_2 10.12.2022 року автомобіль був пошкоджений невстановленими особами у зв`язку з пошкодженням відповідачка сплатила за власні кошти 03.01.2023 року ремонт автомобіля в розмірі 60 900, 00 грн.

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20) зроблено висновок про те, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Стороною відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ані на момент продажу автомобіля, ані на момент розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя також не була спростована презумпція спільності права власності подружжя на спірний автомобіль MAZDA CX-5.

Вочевидь, що дії відповідачів по справі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є недобросовісними, оскільки в даному випадку спільний автомобіль було продано за ціну значно нижчу за середньо ринкову вартість, чим порушуються права позивача по справі, який не надавав своєї згоди на продаж спільного автомобіля.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, за вказаних обставин, суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні та достовірні докази як кожний окремо так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на спосіб захисту обраний позивачем, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають задоволенню.

Що стосується вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою від 05.07.2023 року про накладення арешту на автомобіль MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ), суд вирішив наступне:

Відповідно до ч. 7 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне визначити, що вжиті заходи забезпечення позову, а саме арешт на автомобіль MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ) продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Що стосується судових витрат, суд вирішив наступне:

Згідно ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 1 ч. 2 ст. 141, п. 1 ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суди позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя позивач у загальному розмірі 5011,11 гривень, а також судовий збір за подання до суду клопотання про забезпечення позову у розмірі 536,80 гривень.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5547,91 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 15, 16, 203, 215, 216, 355, 368, 369, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2023/3595855 від 10.01.2023 року, укладений в ТСЦ МВС № 2342, а саме договір купівлі-продажу автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було укладено між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомоб іля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 5547,91 гривень (п`ять тисяч п`ятсот сорок сім гривень 91 копійка).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заходи забезпечення позову вжиті на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2023 року про накладення арешту на автомобіль MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ), в порядку ч. 7 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Представник позивача - адвокат Шумський Ігор Васильович, адреса для листування: АДРЕСА_5 .

Відповідач 1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .

Представник відповідача 1 - адвокат Мазур Олена Сергіївна, місце здійснення адвокатської діяльності: 69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 34а, прим. 48.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , Адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача 2 - ОСОБА_10 , адреса для листування: 69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, б. 34а, прим. 48.

Суддя П.В. Зарютін