Справа № 174/616/24
п/с № 2/174/247/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.04.2012 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилася спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 року шлюб розірваний. Під час перебування у шлюбі ними була придбана у спільну сумісну власність квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2018 року. При цьому, покупцем за вищезазначеним договором купівлі-продажу квартири виступила одноособово відповідач, а позивач надав нотаріально посвідчену згоду на укладення договору. Після укладення договору право одноособової власності відповідача на неї було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Позивач неодноразово пропонував відповідачу нотаріально оформити за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири, однак вона відмовляється це зробити, мотивуючи тим, що квартира це її одноособова власність і він ніяких прав на неї немає.

Просить суд, в порядку поділу спільного майна придбаного під час шлюбу подружжям, визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину спірної квартири залишити у власності відповідачу.

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.06.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Позивач в судові засідання не з`явився, його представник адвокат Кіншов Д.С. приймав участь в судовому засіданні в режимі відеконферернції, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судові засідання не з`явилася.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 27.04.2012 року, а розірвано 20.05.2021 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (а.с. 6, 7).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 30 покупцем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , право власності ОСОБА_3 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копією витягу з зазначеного реєстру (а.с. 8, 9)

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Предметом спору в даній справі є: квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2018 року, що підтверджується його копією, право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Сторони перебували у шлюбі з 27.04.2012 року, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 року шлюб розірвано.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Отже, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Доказів протилежного суду не надано.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Визначена позивачем вартість спірного майна відповідачем не заперечувалась, будь-яких заяв по суті справи вона до суду не подавала.

Виходячи з викладеного вище, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, про необхідність поділу наявного у сторін майна подружжя виходячи із рівності часток подружжя (по частці кожному). Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2000,00 грн.

До суду подана заява представника позивача про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, тому суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку (Постанова ВС від 15.09.2021 року у справі № 161/7163/20).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 76-82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 02.10.2024 року.

Суддя І.А.Ілюшик