Справа №752/7809/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/2952/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ БАНК» з ринку про скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ БАНК» з ринку, про скасування державної реєстрації права власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 грудня 2007 року між ним та Акціонерним товариством «ВТБ БАНК» було укладено іпотечний договір №19И, предметом якого є земельні ділянки, розташовані на лінії 1 (один), ділянка 14 та АДРЕСА_1 . Також, у Договорі №19И було вказано, що на земельних ділянках розташований об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний житловий будинок, готовністю 75%, крім того на земельній ділянці знаходяться: флігель, будинок охорони, альтанка, навіс з каміном та вольєр; спорудження: свердловина, вимощення, хвіртка та огорожі. У договорі №19И також вказано, що після завершення будівництва будинку та реєстрації права власності відповідно до чинного законодавства Іпотекодавець надає правовстановлюючі документи іпотекодержателю, на підставі чого сторони укладають договір про внесення змін до договору №19И стосовно предмету іпотеки, за яким жилий будинок та надвірні споруди і будівлі стають також предметом іпотеки. Однак, об`єкт незавершеного будівництва так і не був завершений і сторони не уклали договір про внесення змін до договору №19И, тобто не змінили предмет іпотеки. Зазначив, що предмет іпотеки сторони оцінили в 11816900,00 грн. 31 травня 2018 року Юдіним М.А. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було посвідчено, що АТ «ВТБ БАНК» належить на праві власності предмет іпотеки, про що видано відповідне свідоцтво. ОСОБА_1 не погоджується з державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за відповідачем та вважає, що перехід права власності є незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси. 16 квітня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. було відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9227852,37 грн. Зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку» було видано вищезгадане свідоцтво. Підставою для видачі даного свідоцтва, як зазначається, є Акт про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого заступником начальника Управління, начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. 25.05.2018 року. Як вбачається зі свідоцтва, жодних постанов про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акту, що засвідчує таку передачу виконавцем не було винесено. Крім того, дана інформація також відсутня у автоматизованій системі виконавчого провадження. Сукупність даних дій призвела до порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також до порушення прав та законних інтересів позивача. Вказує, що, Іпотекодавець та Іпотекодержатель оцінили предмет іпотеки у 11816900,00 грн., однак при реєстрації права власності предмет іпотеки він оцінений в 71108333,90 грн., що не відповідає попереднім домовленостям між ОСОБА_1 та АТ «ВТБ БАНК». Стверджує, що самі ж торги відбулися з порушеннями абзацу 2 статті 49 Закону України «Про іпотеку», в чинній редакції на момент вчинення відповідних дій. Було порушено вказані законодавством терміни, оскільки перші торги відбулися 03.01.2018 року, а другі торги відбулися 14.02.2018 року, тобто більше ніж через місяць після проведення перших торгів. Згодом, відбулися ще одні - треті торги, які також були проведені з порушенням встановленої процедури, оскільки вони відбулися 02.04.2018 року. Позивач вважає треті торги, такими, що відбулися вперше і саме після них відповідач виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, як це передбачено абзацом 1 статті 2 статті 49 Закону України «Про іпотеку», в чинній редакції на момент вчинення відповідних дій. Внаслідок чого вартість предмету іпотеки має відповідати експертній вартості, що становить 10158334,00 грн. Відповідно до договору іпотеки після завершення будівництва будинку та реєстрації права власності сторони укладають договір про внесення змін до договору іпотеки стосовно предмету іпотеки, за яким жилий будинок та надвірні споруди і будівлі стають також предметом іпотеки. Однак, відповідний договір про внесення змін так і не був укладений, а об`єкт незавершеного будівництва залишився у власності позивача. Дане право власності ОСОБА_1 АТ «ВТБ Банк» не оспорюється, підтвердженням чого, в тому числі, є договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.10.2019 року, що були кладені між АТ «ВТБ Банк» та TOB «ІНВЕСТ ХІЛС», предметом яких є земельні ділянки з кадастровими номерами :90:066:0054 та :90:066:0053. Відповідно до вказаних договорів АТ ВТБ Банк» відчужує лише земельні ділянки. Вказує, що беззаперечним власником об`єкта незавершеного будівництва є позивач, однак, в силу того, що відповідачем в порушення законодавчо визначених процедур зареєстровано за собою, а згодом продано земельні ділянки (предмет іпотеки), на яких знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, позивач не може в повній мірі розпоряджатися власним майном, зокрема, ввести в експлуатацію відповідний об`єкт.

На підставі викладеного, просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га, з кадастровим номером :90:066:0054 (цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд) та земельну ділянку, площею 0,0999 га, з кадастровим номером :90:066:0053 (цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд) за АТ «ВТБ БАНК».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ БАНК» з ринку про скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву повністю.

29.12.2023 року третя особа, як не заявляє самостійних вимог: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ БАНК» з ринку направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу.

14.03.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги та письмові пояснення.

В судове засідання 14.03.2024 року представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між АТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 25.12.2007 року було укладено кредитний договір № 19И, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 160 000 доларів СІІІА зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних, терміном до 25 грудня 2027 року.

Згідно з пунктом 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути банку отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі та в порядку, встановленому пунктом 8.1 кредитного договору.

У разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник, відповідно до пункту 9.1 кредитного договору, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми.

Пунктом 9.2. кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

28 вересня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору від 25 грудня 2007 року №19И, яким було встановлено 13,5 відсотків річних за користування кредитом.

Договором про внесення змін також було встановлено право банку відповідно до пункту 6.6 кредитного договору вимагати дострокового погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди, у випадках передбачених кредитним договором або чинним законодавством України, а також якщо у період з 28 вересня 2010 року по 28 вересня 2011 року заборгованість по сплаті нарахованих процентів перевищує 15 календарних днів.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.12.2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №19И, відповідно до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, розташовані на АДРЕСА_2 .

На земельних ділянках розташовані об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний житловий будинок, готовністю 75%, а також будівлі: флігель, будинок охорони, альтанка, навіс з каміном та вольєр, спорудження: свердловина, вимощення, хвіртка та огорожі.

АТ «ВТБ Банк» свій обов`язок за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 1160000 доларів США.

Натомість ОСОБА_1 , починаючи з квітня 2011 року припинив погашати чергові частини кредиту та прострочив сплату відсотків за користування кредитом в зв`язку з чим АТ «ВТБ БАНК» звернувся до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.12.20i2" у справі №2609/24191/12 позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №19И від 25 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_1 , у розмірі 1154089 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі вісімдесят дев`ять) доларів США 46 центів, що еквівалентно 9359665 (дев`ять мільйонів триста п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн. 52 коп., та 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року змінено в частині розміру заборгованості у зв`язку з чим резолютивну частину рішення в цій частині викладено у наступній редакції; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 1154 089 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі вісімдесят дев`ять) доларів США 46 центів, що еквівалентно 9224633,37 (дев`ять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 37 коп.; у іншій частині рішення залишено без змін.

28.05.2013 року Солом`янським районним судом видано представнику ПАТ «ВТБ Банк» виконавчий лист №2-6469/12, на виконання якого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

Встановлено, що в добровільному порядку позивач судове рішення не виконав.

В рамках зазначеного виконавчого провадження належні позивачу земельні ділянки з кадастровим номером :90:066:0054 та :90:066:0053 (цільове призначення використання) земельної ділянки: будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд) були виставлені на прилюдні торги.

31.05.2018 року за АТ «ВТБ БАНК» було зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :90:066:0053; :90:066:0054 на підставі свідоцтва від 31.05.2018 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. в порядку ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.49 ЗУ «Про іпотеку», на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого заступником начальника Управління, начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. від 25.05.2018 року.

Суть доводів позивача полягає в тому, що за результатами прилюдних торгів АТ «ВТБ БАНК» отримав у власність предмет іпотеки, а саме земельні ділянки. При цьому, апелянт зазначає, що самі торги були проведені з порушенням процедури проведення таких торгів. Після торгів виконавцем не були оформлені всі належні документи для передачі предмета іпотеки стягувачу. Також апелянт зазначає, що на земельних ділянках знаходиться недобудови, які не вважаються об`єктами нерухомості в експлуатації.

По своїй суті позиція апелянта, яку він поклав в основу апеляційної скарги, в переважній більшості співпадає з доводами та їх обґрунтуваннями, висловленими ним в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо апеляційний суд звертає увагу і на те, що відповідно до ст.. 4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені права, інтереси чи свободи особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Відсутність порушення таких прав, свобод та інтересів, навіть за умови існування формального порушення закону, однак яке не порушує безпосередньо права позивача, не надає останньому права на звернення до суду за захистом.

У своїй позовній заяви позивач заявляв, що торги були проведені з порушенням процедури насамперед через те, що перші торги відбулися 03.01.2018 року, другі - 14.02.2018 року, а треті - 02.04.20218 року. При цьому у відповідності до ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на час проведення торгів, другі та треті прилюдні торги мають проводитися протягом одного місяця з дня проведення перших торгів. Таким чином позивач стверджує про порушення строку проведення других та третіх прилюдних торгів, і на цій підставі просить скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем. При цьому жодного належного обґрунтування того, яким чином той факт, що другі та треті торги відбулися у строк, дещо більший від встановленого місячного строку, безпосередньо впливає на права позивача, останній не надав.

З точки зору апеляційного суду порушення строків проведення прилюдних торгів дійсно може обумовлювати порушення прав позивача, однак не саме по собі, а лише у випадку, якщо така затримка призвела б до певних негативних наслідків (певний конкретно визначений покупець не зміг в результаті цього взяти участь в торгах; за час прострочення вступили в силу певні обмеження, які не давали можливості провести торги, тощо) для попереднього власника такого майна.

В даному випадку жодного конкретного негативного для позивача наслідку з даного приводу останній так і не навів. При цьому, на такій підставі позивач вимагав скасування реєстрації права власності, хоча жодним чином не обґрунтував, у який спосіб вищевказане недотримання строків вплинуло на проведення такої реєстрації.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду додатково до тих обставин, які встановив суд першої інстанції, приходить до висновку про те, що апелянтом не було доведено конкретне порушення його прав в даному випадку.

З аналогічних підстав колегія суддів апеляційного суду відхиляє й доводи апелянта стосовно того, що не всі документи були оформлені виконавцем за результатом проведених торгів. Колегія вважає, що такі доводи могли б обґрунтувати порушення прав не попереднього власника, а навпаки - набувача майна у разі, якщо б вони призвели до певного обмеження реєстрації права власності або подальшого розпорядження таким майном, однак аж ніяк не можуть обумовлювати порушення прав позивача.

Не може погодитись колегія суддів апеляційного суду і з твердженням про обґрунтованість вимоги про скасування державної реєстрації права власності банку на спірне майно у зв`язку з тим, що на земельній ділянці знаходяться недобудовані об`єкти.

Додатково до тих аргументів, які з цього приводу вже висловив суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За таких умов, об`єкт цивільного обороту - житловий будинок, виникає лише після завершення будівництва, прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. Жоден з наведених пунктів в даному випадку не був реалізований. За таких умов на даний час те нерухоме майно, на яке посилається апелянт, фактично не існує як об`єкт цивільних правовідносин. На даний час існують лише будівельні матеріали, на які оскаржувана в рамках справи державна реєстрація жодним чином впливу не має.

Все вищевикладене додатково до аргументів суду першої інстанції свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько