Справа № 286/3217/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника органу

опіки та піклування Хромець А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, самостійне утримання та виховання дитини , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду і просить встановити юридичний факт, а саме, що він ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2016 у справі №286/571/16-ц було розірвано. Від вказаного шлюбу мають сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якого ОСОБА_3 з 2023 року перебуває у Німеччині у м. Вітенбург. Рішенням виконавчого комітету Словечанської сільської ради №74 від 22.07.2024 було затверджено висновок про визначення місця проживання ОСОБА_2 разом з ним.

На сьогоднішній день, так як він самостійно утримує та доглядає сина, то має право на відстрочку від призову на військову службу. Ним до ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано відповідну заяву із вищевказаними документами. Однак, йому було відмовлено у наданні відстрочки від призову. В повідомленні ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.08.2024 №3022 вказано, що причиною відмови є не подання повного складу документів, передбачених Постановою КМУ №560 від 16.05.2024. Що конкретно не подано, в повідомленні не вказано, але в усній формі йому було роз`яснено, що в нього відсутнє рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Рішення та висновок виконавчого комітету Словечанської сільської ради не були прийняті до уваги. Справи з такими правовідносинами розглядалися судами адміністративної юрисдикції, але на даний час правова позиція змінена, а тому заява ним подається в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24.10.2024 було залучено до участі у справі ОСОБА_3 , в якості заінтересованої особи.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав, з підстав зазначених у заяві. При цьому, пояснив, що розлучилися вони з дружиною ще в 2016 році. Після розлучення десь 2 роки, до 2018 року, вони ще проживали разом. В 2017 році він був в АТО, а потім, коли повернувся, з літа десь по грудень в 2018 році дружина поїхала з будинку, а потім виїхала за кордон. Дитина залишилася з ним з 2018 року. Син захотів проживати з ним. Спочатку їм було тяжко. Дружина приїздила періодично, смаколики привозила, запитувала чи потрібні кошти на утримання, він говорив, що вистачає коштів. Вони не жили вже як подружжя, як сім`я. На даний час дружина має постійне зареєстроване місце проживання в Німеччині і не збирається повертатися на Україну.

Представник органу опіки та піклування щодо задоволення заяви не заперечує.

Заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 надано заяву, в якій останній просить справу слухати у відсутність їх представника. Щодо задоволення заяви покладаються на погляд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_4 . В судове засідання не з`явилася, але через підсистему «Електронний суд» надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. При цьому зазначила, що заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі. Одночасно повідомила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вона являється матір`ю неповнолітнього - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на даний час проживає зі своїм батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по АДРЕСА_1 .

Вона отримала посвідку на постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччина, а тому на постійне проживання в Україну не планує повертатися. Фактично із 2023 року не має можливості та не бере жодної участі у вихованні дитини, практично майже не спілкуюся із сином, не займається його навчанням, вихованням та фактичним утриманням. Також син - ОСОБА_5 висловив бажання проживати разом із батьком за вище згаданою адресою.

Суд, вислухавши пояснення заявника, органу опіки та піклування, показання свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що заяву слід задовольнити частково з наступних підстав.

В ст. 124 Конституції України законодавець закріпив, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положеннями ч. ч. 1-4 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ,який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

В судовому засіданні встановлено, що заявник є батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю дитини є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.02.2010 (а. с. 10).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2016 у справі №286/571/16-ц було розірвано шлюб, зареєстрований 17 грудня 2009 року виконавчим комітетом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчить ухвала Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2016 у справі №286/571/16-ц, якою було внесено виправлення в резолютивну частину вищевказаного рішення (а. с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Словечанської сільської ради №74 від 22.07.2024 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_2 » було затверджено висновок щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а. с.11).

Згідно вказаного висновку, фактичним місцем проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_3 є Німеччина, м. Віттенбург. ОСОБА_1 проживає з сином за адресою: АДРЕСА_1 . Спеціалістами служби у справах дітей Словечанської сільської ради було обстежено умови проживання за вищевказаною адресою та з`ясовано, що в помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Для кожного є окреме спальне місце, наявні місця для навчання та відпочинку. Для виховання та розвитку ОСОБА_6 батьком створено необхідні умови для проживання. Дитина має письмовий стіл, шафу для одягу, одяг в достатній кількості та по сезону. Умови проживання в сім`ї задовільні. ОСОБА_1 працює, має самостійний дохід.

Довідка Нововелідницького старостинського округу №8 Словечанської сільської ради №731 від 17.07.2024 свідчить, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проживає за вказаною адресою в сім`ї, до складу якої входять: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , співмешканка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в господарстві зареєстрована, але фактично не проживає, син співмешканки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований, але фактично не проживає.

В матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, неможливості утримувати дитину чи приділяти достатню увагу її вихованню, навчанню та духовному розвитку, а тому, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Словечанської сільської ради, як орган опіки та піклування, визначає місце проживання неповнолітнього ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 (а. с. 12-13).

Обставини зазначені у вказаному висновку також підтверджують копії акту обстеження умов проживання та довідки Нововелідницького старостинського округу №8 Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а. с. 14-16).

В судовому засіданні допитана в якості свідка сестра заявника ОСОБА_7 показала, що брат із жінкою не живуть разом близько року. Вона повідомила, що їде за кордон назавжди. У них двоє дітей, один син повнолітній. Вона поїхала у 2023 році і більше не приїздила. Брат із сином проживають у с. Сорокопень. Чи телефонує вона їй не відомо. Грошей вона їм не пересилає.

Допитаний в якості свідка неповнолітній син заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , показав, що весною поля з татом вони вже обробляли самі. Мама не приїзжала і не пропонувала йому їхати з нею, хоча він і не хоче їхати за кордон, йому подобається жити на Україні. Іноді мама телефонує. Цікавилася як школа. Все йому купує батько. Мама не цікавилася чи є в нього одяг. Один раз було, що перекидала гроші на картку батьку 500 грн., і батько їх йому віддав.

Таким чином, суд констатує, що конкретно в даній справі мати ОСОБА_3 не здійснює обов`язку щодо виховання дитини у зв`язку з неможливістю його виконання по причині проживання в іншій країні та щодо утримання дитини, оскільки заявник повідомив про відсутність необхідності надавати кошти на утримання сина. Наявності будь-якого спору між батьками дитини наразі не існує. Тобто, в судовому засіданні достеменно встановлено існування обставин, у силу яких обсяг прав матері щодо виховання дитини на даний час припинено і які є відмінними від настання певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами (смерть, ухилення від виконання батьківських обов`язків), в зв`язку з чим обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися, що окремо визначено і положеннями правової норми, що закріплена в п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відтак, за встановлених обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, зауважуючи, що у суду відсутні будь-які підстави не довіряти поясненням заявника, представника органу опіки та піклування, показанням свідків, письмовим поясненням заінтересованої особи, а також дослідженим письмовим доказам, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими доказами і в своїй сукупності з достовірністю підтверджують спільне проживання неповнолітнього ОСОБА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , та самостійне виховання та утримання останнім свого сина, суд приходить до висновку, що юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2024 (дата виїзду матері ОСОБА_3 за кордон, що підтверджується копією закордонного паспорту та довідкою про офіційне підтвердження реєстрації в Німеччині) по даний час, є доведеним.

Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно заявникові для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується копією повідомлення першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 №3022 від 16.08.2024 (а. с. 17), в основу якого покладено рішення комісії щодо надання відстрочки відповідно до п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

При цьому, суд зауважує, що встановлення вказаного факту відповідно породжує певні юридичні наслідки, тобто від них залежить можливість подальшого виконання заявником своїх сімейних обов`язків щодо виховання та утримання сина, що конкретно в даній справі, при відносинах, що склалися, буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Заявником сплачено судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2024 року по даний час.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 03.12.2024.