Справа № 740/6079/23
Провадження № 2/740/123/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини,

установив:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 в позивача та відповідачки народилася дочка ОСОБА_3 . Після народження дитини сторони проживали разом близько 3 років, однак відповідачка майже не приділяла уваги дитині, у них виникали сварки на ґрунті побутових питань. У 2021 році відповідачка разом з дитиною переїхала проживати окремо до своєї матері в с. Сидорівка Ніжинського району Чернігівської області, де в будинку не було створено належних умов для проживання дитини, в помешканні проживали особи, які притягувалися до кримінальної відповідальності та зловживали алкогольними напоями, відповідачка мало часу приділяла вихованню дочки. У липні 2022 року позивач забрав ОСОБА_3 до себе та звернувся до служби у справах дітей для вирішення спору щодо визначення її місця проживання. Після засідання комісії, обстеження умов проживання, за місцем проживання позивача та за місцем проживання відповідачки в с. Сидорівка вирішено залишити дитину з батьком. Тобто фактично із жовтня 2022 року ОСОБА_3 проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, відвідує садок, де має друзів. Позивач має задовільний стан здоров`я, не вживає алкоголь та наркотичні засоби, має постійне місце роботи та проживання, у зв`язку з чим здатний забезпечити гармонійний та нормальний розвиток дочки. З метою реєстрації місця проживання дитини та в подальшому влаштування до школи, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25 грудня 2023 року 12-00 год., яке у подальшому відкладено на 02 лютого 2024 року 10-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 27 березня 2024 року 09-00 год., яке у подальшому відкладено на 03 жовтня 2024 року 14-30 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила судове засідання проводити без її участі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі та ухвалити у справі рішення, враховуючи інтереси дитини та вимоги чинного законодавства.

Оскільки відповідачка визнала позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ст. 206 ЦПК України дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожен окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою з 19.10.2022 по дату видачі довідки постійно проживає без реєстрації місця проживання його дочка ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою старости Кунашівського-Переяслівського старостинського округу Ніжинської територіальної громади Чернігівської області № 209 від 12.09.2023 (а. с. 11).

Згідно з характеристикою, наданою ТОВ «УВК-Інтернешнл», ОСОБА_1 працює на посаді охоронця, за період роботи в товаристві зарекомендував себе дисциплінованим, відповідальним співробітником, який сумлінно та професійно ставиться до виконання своїх функціональних обов`язків, постійно працює над підвищенням рівня своїх навиків та вмінь, інтелектуально розвинений, працелюбний, на прохання та зауваження керівництва реагує правильно. Як людина чесний, порядний, ввічливий, має повагу та авторитет у колег та співробітників, завжди готовий прийти на допомогу, без шкідливих звичок (а. с. 12).

ОСОБА_1 на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, про що свідчать надані ним медичні довідки (а. с. 16).

У Ніжинському відділі ДВС у Ніжинському району Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) станом на 08.11.2022 не перебувають на примусовому виконанні виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 (а. с. 13).

Відповідно до довідки директора Ніжинської гімназії № 14 Тетяни Бублик від 12.09.2023 № 01-12/153 ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 , вихованки дошкільного підрозділу Ніжинської гімназії № 14, участі у вихованні дитини не бере, батьківські збори не відвідує, з вихователями та адміністрацією закладу не спілкується (а. с. 15).

Зі змісту акта обстеження умов проживання від 08.05.2024 убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , в будинковолодінні проживають, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , умови проживання задовільні, наявні речі загального вжитку, необхідна побутова техніка, в будинку охайно, чисто, кімнати мебльовані, родина забезпечена продуктами харчування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, яка облаштована ліжком для відпочинку, шафою для одягу, письмовим столом. Дитина забезпечена одягом, взуттям відповідно до сезону.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17.11.2022 № 01.1-21/418, ОСОБА_3 проживає у сім`ї батька за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, відпочинку та всебічного повноцінного розвитку дівчинки. ОСОБА_3 охайно одягнена, нагодована. Батько ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки, любить дитину, доглядає, турбується про стан її здоров`я. Під час бесіди з малолітньою ОСОБА_3 , остання повідомила, що бажає жити разом з батьком (а. с. 18).

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зі змісту норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зроблено висновок, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зі змісту наведених норм права, практики ЄСПЛ слідує, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Під час розгляду вказаної справи встановлено, що сторони не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання їхньої спільної дочки, яка, як встановлено, станом на час розгляду справи постійно проживає з позивачем.

Згідно з матеріалами справи, позивач працевлаштований, має дохід, забезпечений житлом, жодних негативних фактів неналежного ставлення до дитини з його сторони не встановлено. При цьому судом ураховується думка відповідачки, яка визнала позов у повному обсязі та не заперечувала визначити місце проживання її дочки разом з батьком.

Ураховуючи вищенаведені обставини справи, інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дочки до батька, вік дитини, відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини окремо від позивача, а також те, що відповідачка не заперечувала проти визначення місця проживання дочки разом з батьком позивачем у справі, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог позивача та визначення місця проживання дочки разом з ним, тобто на цей час у стійкому середовищі.

Разом з цим слід звернути увагу, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

На підставі ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу судовий збір у сумі 536,80 грн та на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 536,80 грн за подання позову до суду.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 82, 89, 206, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією до платіжної інструкції № П2655848 від 14 вересня 2023 року, у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко