Справа № 492/824/24
Провадження № 2/492/590/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.

за участю секретаря Деде К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Арцизі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Арцизької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визначити додатковий строк у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач немає можливості, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, посилаючись на необізнаність щодо наявності заповіту, повідомлення про відкриття спадщини нотаріусом позивачу не надсилалося.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Ухвалою судді від 18 червня 2024 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та призначено підготовче судове засідання. Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено та витребувано від приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул Оксани Вадимівни, інформацію чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо заводилася витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року, заяву представника позивача адвоката Манової І.М. про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі у цивільній справі № 492/824/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини в якості співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року, закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача адвокат Манова І.М., позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Арцизької міської ради в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача ОСОБА_2 до суду не надходили.

Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії свідоцтва про народження, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 значиться її батьком.

28 березня 1995 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією паспорту громадянина України.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 30 березня 2009 року секретарем Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 09, відповідно до якого заповів житловий будинок АДРЕСА_1 дочці ОСОБА_1 .

Як видно з копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.03.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. із заявою про прийняття спадщини на вищевказаний будинок, однак, позивачу роз`яснено, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 6,18 га.

Відповідно до заповіту від 08 травня 2012 року вказану земельну ділянку ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2

12.02.2013 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що вбачається з копії спадкової справи № 17/2013 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В.

За обставинами справи позивач не погодилася з відмовою нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_3 за складеним на її ім`я заповітом. Позивач переконана, що її право на спадкування підлягає захисту, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю про складення заповіту на її ім`я, що є істотною обставиною та дозволяє суду визначити їй додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого цією статтею, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 03 лютого 2023 року у справі № 521/8872/22 (провадження № 61-12812св22).

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Посилання позивача на необізнаність про наявність заповіту на її ім`я, як поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 судом не взято до уваги, оскільки, позивач є донькою померлого ОСОБА_3 , тобто спадкоємцем першої черги. Відтак, незалежно від наявності заповіту на її ім`я, вона у випадку, якщо бажала би прийняти спадщину після смерті батька, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була.

Отже, за обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги.

Тож навіть у разі незнання про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом першої черги повинна була вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.

Таким чином, судом не встановлено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для позивача щодо подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

З огляду на обставини справи, суд констатує, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на її ім`я, за умови невжиття нею жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення у неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили їй своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Таким чином, з огляду на наведене, з урахуванням конкретних обставин цієї справи необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на її ім`я, не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки позивач є донькою спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги. Тож незалежно від наявності заповіту на її ім`я вона у тому разі, якщо бажала би прийняти спадщину після смерті батька, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки спадщина приймається повністю, а не частинами.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом строк, а саме з 14 вересня 2012 року по 14 березня 2013 року.

Щодо доводу позивача про неповідомлення нотаріусом про наявність заповіту, слід зазначити наступне.

Статтею 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася.

Проте, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не може слугувати підставою для задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач, знаючи про смерть батька, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, яка не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мала обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом й незалежно від її обізнаності про наявність заповіту, складеного на її ім`я, оскільки спадщину спадкоємець може прийняти лише повністю, а не частинами. Тож за наведених обставин невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивача саме собою не створило перешкоди позивачу у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України.

Належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не надала. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця, який прийняв спадщину.

У зв`язку з наведеним суд не знайшов підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Отже, суд, враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить понад 10 років, а також встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, про те, що позивач не надала беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, аналіз вищевикладеного свідчить про те, що у позивача були відсутні причини, пов`язані з об`єктивними непереборними істотними труднощами для своєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття ним спадщини, після смерті спадкодавця, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно, встановивши відсутність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 1216, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Арцизької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Черевата В.І.