Справа № 346/1005/24
Провадження № 22-ц/4808/840/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Максюти І.О.,

секретар Петрів Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ» чи/або Позивач), звернувшись до суду із даним позовом, послалось на те, що 07.09.2018 року ОСОБА_1 уклала із АТ «Ідея Банк» (далі - Первісний кредитор чи АТ «Ідея Банк») Кредитний договір № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023 (далі по тексту - Договір Факторингу), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року, в сумі 163170, 39 грн., з яких: 96332, 99 грн. - заборгованість за основним боргом; 66837, 4 грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно п. 5.1 Договору факторингу Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день підписання відповідно Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього Договору. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит в строки, передбачені Кредитним Договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року в сумі 163170,39 грн., з яких: 96332,99 грн. - заборгованість за основним боргом; 66837,4 грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісіями. Тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року в сумі 163170,39 грн., з яких: 96332,99 грн. - заборгованість за основним боргом; 66837,4 грн. - заборгованість за відсотками, та понесені судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року, в сумі 163170,39 грн, з яких: 96332, 99 грн. - заборгованість за основним боргом та 66837,4 грн. - заборгованість за відсотками; 3028 гривень судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржене рішення незаконним і необгрунтованим. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обовязковою підставою для скасування судового рішення. Так, у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження від 01 березня 2024 року, скаржник скерувала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позову, але суд розглянув справу без врахування відзиву. Вважає, що позов не доведений, оскільки позивач надав суду та їй виключно першу сторінку кредитного договору, де немає її підпису про ознайомлення, а кредитного договору з банком вона не укладала; стандартий договір споживчого кредиту складається з 10 розділів, які не долучені позивачем, що вказує на спробу фальсифікації документів, доданих до позову, шляхом надання суду копій її документів з кредитних договорів, укладених з банком до 2015 року.

Відповідач разом із відзивом на позов письмово заявляла про відвід головуючого судді, який не був вирішений.

Просить рішення Коломийського міськрайонного сулу Івано-Франківсткої області від 02 квітня 2024 року визнати незаконним, скасувати, провадження в справі закрити.

Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Канак М.С. подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою, просить в її задоволенні відмовити.

Звертає увагу суду, що 07 вересня 2018 року відповідач звернулась до первісного кредитора з пропозицією укласти кредитний договір для отримання кредитних коштів для споживчих цілей, а АТ «Ідея Банк», за дорученням позичальника, надав кредит у день підписання даного Кредитного Договору шляхом переказу коштів в сумі 96646,64 грн ОСОБА_1 , що підтверджується положеннями укладеного кредитного договору, які не було спростовано відповідачем.

Кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України. Відповідач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром комісії та розміром страхового платежу, що підтверджується її підписом в договорах. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняла надані кредитором кредитні кошти.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не отримувала повного тексту кредитного договору, який був доданий до позовної заяви. Однак, 28 лютого 2024 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області було зареєстровано позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за Вх. №3627/24-Вх на 3 аркуші та додатками до неї на 24 аркуша. Серед додатків до позовної заяви міститься копія кредитного договору на 8 аркушів, на якому відображені власноручні підписи позичальника. Апелянт також вказує, що 10 квітня 2024 року скерувала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та заяву про відвід судді, які не було взято до уваги. Враховуючи те, що відповідачем не надано підтвердження відправлення копії відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ», а отже не дотримано положень ст. 178 ЦПК України, даний відзив не може братись судом до уваги. Одночасно з поданням відзиву по справі відповідач подала заяву про відвід судді у зв`язку з виникненням у ОСОБА_1 сумнівів щодо неупередженості і об`єктивності судді. На обгрунтування даної заяви остання не привела вагомих аргументів та не надала жодних доказів, які б могли свідчити в правдивості її слів.

Отже, з огляду на все вищевикладене, можна дійти висновку, що обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року не підлягає скасуванню або зміні, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не явилася. Апеляційним судом були направлені на її адресу виклики до суду на 02.07.2024 року, 16.07.2024 року, 06.08.2024 року, 20.08.2024 року, 01.10.2024 року. Відповідач до суду не являлася, про причини неявки не повідомляла. Апеляційний суд телефонограмами повідомляв ОСОБА_1 про направлення їй поштою листів з викликом до суду із зазначенням дати розгляду справи. Згідно з письмовою інформацією АТ «Укрпошта» судові виклики надходили до відповідного поштового відділення та доставлялися за адресою, зазначеною самою ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, адресат відмовлялася від отримання рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка».

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направила до апеляційного суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Представник позивача, повідомлений належним чином, до суду також не явився.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07.09.2018 року ОСОБА_1 (далі - Відповідач) уклала із Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - Первісний кредитор чи АТ «Ідея Банк») Кредитний договір № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року (а.с. 5) та паспорт споживчого кредиту з графіком погашення (а.с. 6-7).

Відповідно до копії заяви-анкети від 07.09.2018 року, ОСОБА_1 підтверджує, що заява про розмір щомісячного доходу, підписана нею власноручно і вся вказана у ній інформація є правдивою, та усвідомлює та згідна з тим, що в разі несвоєчасного погашення кредиту (або його частини) дана інформація може бути доведена Банком до відома третіх осіб (а.с. 8-9).

Відповідно до заяви від 07.09.2018 року, ОСОБА_1 , просить надати реструктуризацію за кредитним договором № R01.033.13503 від 10.08.2017 року, у зв`язку з недостатньою кількістю коштів. Зобов`язується виконати всі умови Банку (а.с. 10).

Згідно з п.1.2 кредитного договору № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит в ПАТ «Ідея Банк» для погашення кредиту № R01.033.13503 від 10.08.2017 року (а.с.5).

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року, станом на 30.01.2024 року заборгованість за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року не погашена, залишок заборгованості складає 163170, 39 грн. (а.с. 13).

Відповідно до копії договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ» чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 07072023 (далі по тексту - Договір Факторингу), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 14-15) та платіжна інструкція (а.с. 17).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року, заборгованість за основним боргом - 96332,99 грн.; заборгованість за відсотками - 66837,4 грн.; заборгованість за комісіями - 0 грн.; загальна сума заборгованості - 163170,39 грн. (а.с. 16).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування(частина 2 статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

При звернення до суду позивач належно довів існування кредитних зобов`язань відповідача перед первісним кредитором, а також власне право вимоги до ОСОБА_1 ..

Колегією суддів перевірені матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, і враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із наявністю підстав для повного задоволення позовних вимог. Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють відносини між сторонами, і зробив висновок, який відповідає обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідачем не наведено обставин, які б спростували рішення суду по суті спору. Відповідач не оспорює розмір заборгованості, порядок її розрахунку, а посилається на те, що взагалі не укладала з Банком кредитного договору 07.09.2018 року, що письмові доказі у справі сфальсифіковані, тому не визнає позовні вимоги. Разом з тим такі твердження ОСОБА_1 нічим об`єктивно не підтверджені.

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права і недоведеність позовних вимог не дають підстав для зміни або скасування рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до припущень та незгоди з рішенням суду, в той час як висновки суду базуються на матеріалах справи і аргументовані нормами матеріального закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За положеннями ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В позовній заяві представник ТОВ ФК «ЄАПБ» просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без його участі(а.с.3)

Відповідно до положень статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У випадку, передбаченому частиною 2 статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги предмет позову, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ст. 187 ЦПК України, якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу.

01 березня 2024 року судом першої інстанції відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; призначено судове засідання на 02.04.2024 року; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Крім того, судом встановлено триденний строк для відповідача на подання до суду заперечень проти можливої відповіді позивача на відзив і документів, що підтверджують надіслання заперечень і доданих документів позивачу. Роз`яснено відповідачу про право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в строк для подання відзиву (а.с.34).

Відповідно до частини першої статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмовий відзив на позов, в якому викласти свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог із зазначенням доказів, що підтверджують його незгоду з позовними вимогами.

Вимоги щодо змісту, форми та порядку подання відзиву на позов визначені в ст.178 ЦПК України.

Копія ухвали надіслана відповідачу 01.03.2024 року. Згідно з поштовим повідомленням про вручення, яке до суду поступило 03.04.2024 року (а.с.42), копію ухвали про відкриття та позовної заяви з додатками ОСОБА_1 отримала тільки 28.03.2024 року.

Відзив направила суду 11.04.2024 року, отже, у справі відсутні підтвердження отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження і позовної заяви до ухвалення 02.04.2024 року судом рішення по суті спору (а.с.36).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З урахуванням досліджених матеріалів справи, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та порушення принципу змагальності судового процесу знайшли своє підтвердження, оскільки відповідач направила відзив суду в 15-денний строк після отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Однак суд не дотримався положень процесуального закону і розглянув позов, не перевіривши, чи повідомлена відповідач про наявність позову до неї і про призначений розгляд справи з можливістю надати заперечення проти позову. Думка представника позивача про невідповідність відзиву ОСОБА_1 вимогам ст. 178 ЦПК України, тому що нею не надано підтвердження відправлення копії відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ», і відзив не мав бути прийнятий судом першої інстанції, не має значення, оскільки встановлювати відповідність процесуальних дій відповідача положенням ЦПК України повинен був суд першої інстанції, який розглянув справу, допустивши порушення прав відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процессуального права, встановленим в п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Також відповідач посилається в скарзі на те, що разом із відзивом направила до суду першої інстанції заяву про відвід судді, який незаконно відкрив провадження у справі на підставі матеріалів позовної заяви з фальсифікованими документами. Заява про відвід не була розглянута, оскільки надійшла до суду після ухвалення оскарженого рішення.

Відповідно до положень статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

В частині четвертій статті 36 ЦПК України зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на необґрунтованість заяви відповідача і відсутність підстав для відводу судді.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які вказує заявник як на підставу відводу головуючого судді у справі, що переглядається, у відповідності до ч. 4 ст. 36 ЦПК України не можуть бути визнані законними та обґрунтованими підставами для відводу. Доводи заявника носять характер припущень, що не знайшли свого об`єктивного обґрунтування. Більш того, як зазначалося вище, колегія суддів за результатом розгляду справи і перевірки письмових доказів прийшла до висновку про законність і обґрунтованість судового рішення про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Відповідно, довід апеляційної скарги про наявність заяви про відвід судді, яка не була прийнята до уваги судом при вирішенні спору, не може бути підставою для скасування рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове підтвердження аргументації апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскарженого рішення у зв`язку із порушенням норм процесуального права. Однак з урахуванням висновків апеляційного суду стосовно правильності і законності рішення суду першої інстанції по суті спору, колегія суддів вважає можливим ухвалити нове рішення про повне задоволення вимог позивача, а саме, про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 163 170,39 грн і про відшкодування витрат на судовий збір в сумі 3028 грн.. Законних підстав для закриття провадження у справі, про що просить відповідач в апеляційній скарзі, не наведено, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи про задоволення позовних вимогв повному обсязі, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за Кредитним договором № R01.00111.004310739 від 07.09.2018 року в сумі 163170 (сто шістдесят три тисячі сто сімдесят) гривень 39 копійок, з яких: 96332, 99 грн. - заборгованість за основним боргом та 66837, 4 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 3028 гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

І.О.Максюта