Справа № 202/460/16
Провадження № 4-с/202/61/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника скаржника - ОСОБА_1 ,

представника суб`єкт оскарження - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_4 , боржник: ОСОБА_3 , на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2024 року ОСОБА_3 в особі представника, адвоката Алістратової О.І., через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої просив: визнати поважною причину пропуску строку, встановленого п.1 ч.1 ст. 449 ЦПК України, та поновити ОСОБА_3 строк для подання скарги; визнати дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бочар Тетяни Володимирівни по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 58489109 неправомірними; зобов`язати державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бочар Тетяну Володимирівну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 58489109 з врахуванням добровільно сплачених аліментів, згідно банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 108389,33 грн. у період з 10.03.2016 року по 31.08.2024 року.

В обґрунтування посилаючись на те, що 03 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив судове рішення по цивільній справі № 202/460/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, а саме стягнув аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 січня 2016 року. Судове рішення по справі набрало чинності - 15.03.2016.

Наприкінці серпня 2024 року скаржнику стало відомо про застосування до нього тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами, заборони полювання, виїзду за кордон, за постановами державного виконавця та внесення його до реєстру боржників зі сплати аліментів Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі ПМ УМЮ (м. Одеса), під час зупинки патрульною службою у Дніпропетровській області. Вказав, що до цього часу його не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження, в подальшому під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним встановлено, що відсутні докази направлення/отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (вимоги ч.1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження), а також відсутня інформація, що він щомісячно добровільно сплачував аліменти на користь стягувача, здійснював перекази на день народження дитини, питання щодо відкритого виконавчого провадження не поставало, рівно як не поставало питання про наявність заборгованості. 27.08.2024 року, після з`ясування обставин виконавчого провадження, скаржник подав заяву про здійснення перерахунку заборгованість зі сплати аліментів, долучивши до заяви виписку АТ КБ «Приватбанк», щодо систематичного добровільного перерахування аліментів на користь стягувача починаючи з березня 2016 року, яка була долучена до матеріалів ВП лише 03.09.2024 року (згідно реєстрацію документів у Відомості про виконавче провадження № 58489109). 10.09.2024 року, скаржника після ознайомлення вже з матеріалами ВП, було повідомлено про відмову у зарахуванні державним виконавцем сум сплачених добровільно аліментів безпосередньо на особисту карту отримувача аліментів, оскільки стягувач цей факт не підтвердила.

Одразу 10.09.2024 року поштовим зв`язком, на адресу стягувача (яка була зазначена в матеріалах ВП) скаржником була відправлена заява про необхідність повідомлення державного виконавця про факт отримання аліментів в добровільному порядку, з метою уникнення судових процесів та врегулювання спору в позасудовому порядку.

Не отримавши відповідь від стягувача, 24.09.2024 року платник аліментів звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду із позовною заявою про звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів. Ухвалою від 27.09.2024 року, Амур -Нижньодніпровський районним суд міста Дніпропетровська відмовив у відкритті провадження, посилаючись на необхідність звернення до суду із скаргою в порядку Розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень).

Звернув увагу, що стягувач отримав виконавчий лист лише у лютому 2019 року, тобто зі спливом трьох років та подала його до примусового виконання, але при цьому не повідомила державного виконавця про добровільну сплату визначених судовим рішенням (яке не оскаржувалось жодною зі сторін судового провадження) аліментів на особисту банківську карту стягувача.

За період з 10.03.2016 року по 09.09.2024 року позивач добровільно сплатив на особистий рахунок відповідача, аліменти на суму 108389,33 грн.

Оскільки державним виконавцем не здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження №58489109 з урахуванням добровільно сплачених аліментів, тому він вимушений звернутися з даного скаргою до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2024, головуючим суддею у розгляді вказаної скарги визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді від 02 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_3 строк для звернення до суду зі скаргою та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити з підстав наведених в скарзі.

Представник суб`єкта оскарження: Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заперечувала щодо задоволення скарги.

Стягувач: ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заяв та клопотань не надійшло.

Суд заслухавши представника скаржника, представника суб`єкта оскарження, дослідивши матеріали скарги, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2016 року у справі №202/460/16-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 січня 2016 року.

На виконання вказаного рішення від 03.06.2016 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 22 лютого 2019 року видано виконавчий лист.

26.02.2019 року ОСОБА_4 подала виконавчий лист на виконання до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бойко Анною Валеріївною відкрито виконавче провадження №58489109 з примусового виконання виконавчого листа №202/460/16-ц, виданий 22.02.2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітня, починаючи з 27.01.2016 року.

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованість по аліментам за виконавчим листом №202/460/16-ц від 22.02.2019 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 700,00 грн. (доходу) щомісячно на утримання дитини ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на 31.08.2024 року становить 113142,50 грн.

27.08.2024 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання довідки-розрахунку про стягнення на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , 2010 року за весь період та надав виписку ПАТ КБ «ПриватБанк» про добровільне перерахування коштів ОСОБА_4 на її банківський рахунок.

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк», наданої боржником з картки відправника ОСОБА_3 на картку одержувача ОСОБА_4 щомісячно з 10.03.2016 року добровільно перераховувалися кошти від 700,00 грн. до 1501,00 грн. з урахуванням індексації та додатково перераховувалися грошові кошти на дні народження малолітньої дитини.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

З наданих скаржником (боржником) копій документів, на які він посилається як на підставу своїх вимог про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувача, що вказані платіжні документи не містять відомостей щодо «призначення платежу» - сплата аліментів, однак як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист отриманий та переданий на виконання стягувачем через три роки після ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону сторони зобов`язані невідкладно, зокрема, боржник, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. Також Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів, яка у скарзі на дії державного виконавця посилалася на те, що не отримувала зазначених коштів, в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції стверджувала, що кошти, які перераховував їй боржник, є платою за користування майном (побутовою технікою, меблями тощо), а у відзиві на касаційну скаргу звертала увагу, що із виписки за картковим рахунком неможливо встановити особу, яка перерахувала їй ці кошти.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що лише в серпні 2024 року боржнику стало відомо про виконавче провадження та тільки після цього боржник звернувся до державного виконавця з метою перерахунку заборгованості.

Сукупність вказаних доказів свідчить про те, що протягом періоду часу з 26.02.2019 року до серпня 2024 року ОСОБА_3 не був обізнаний про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів з нього, що встановлено із виписки автоматизованої системи виконавчого провадження, а також із пояснень державного виконавця під час судового розгляду, про що свідчить також відсутність відомостей про отримання ним копій виконавчих документів, та вбачається із здійсненням виконавчих дій державним виконавцем, спрямованих на пошук боржника, на виконання ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також обмежувальні заходи щодо арешту майна та рахунків боржника, внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві користування зброєю, тимчасове обмеження в праві полювання, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, зважаючи на вказані обставини, суд оцінює надану скаржником банківську виписку АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку за період з 10.03.2016 року по 09.08.2024 року, що підтверджує факт перерахування грошових коштів на користь стягувача за цей період часу.

Суд приймає до уваги, той факт, що протягом періоду перерахування коштів з 31.01.2016 року, згідно Розрахунку заборгованості за сплати аліментів, вчиненого виконавчою службою, сума аліментів, яка підлягала стягненню за кожен місяць становила з 31.01.2016 року по 31.08.2018 року 700 грн. , з 30.09.2018 по 31.11.2018 року 972,00 грн., з 31.12.2018 року по 30.06.2019 року 1013,50 грн., з 31.07.2019 року по 31.11.2019 року 1059,00 грн., з 31.12.2019 року по 30.06.2020 року 1109,00 грн., з 31.07.2020 року по 30.11.2019 року 1159,00 грн., 31.12.2019 року по 30.06.2021 року 1197,50 грн., з 31.07.2021 року по 31.11.2021 - 1255,00 грн, 31.12.2021 по 30.06.2022 1309,00 грн., з 31.07.2022 по 30.11.2022 1372,00 грн., з 31.12.2022 31.12.2023 1416,50 грн., з 31.01.2024 по 31.08.2024 1598,00 грн. Сукупний розмір заборгованості (нарахованих) аліментів за цей період становить 113142,50 грн.

Однак, враховуючи при цьому також факт перерахування коштів ОСОБА_3 на картковий рахунок ОСОБА_4 з 10.03.2016 року по 31.08.2024 року у розмірі 108389,33 грн., та те, що матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, що свідчить про добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав виписку АТ КБ «ПриватБанк» про добровільне перерахування коштів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надану боржником виписку під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Беручи до уваги засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та законність, суд вважає за можливе врахувати перераховані боржником на користь стягувача в якості періодичних платежів зі сплати аліментів за виконавчим листом - у загальному розмірі 108389 грн. 33 коп., оскільки з матеріалів справи випливає та встановлено судом, що боржник перерахував стягувачу грошові кошти за період з 10.03.2016 року по 31.08.2024 року у розмірі 108389,33 грн. за його аліментними зобов`язаннями, тому, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-260, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49083, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 11, ), стягувач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочар Тетяни Володимирівни по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 58489109 - неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочар Тетяну Володимирівну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 58489109 з врахуванням добровільно сплачених аліментів, згідно банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 108389,33 грн. у період з 10.03.2016 року по 31.08.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст складено 18.10.2024 року.

Суддя Л.П. Слюсар