ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 388/896/19

провадження № 61-10863св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко Сергій Олександрович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величка С. О. про визнання договору довічного утримання недійсним.

Позов мотивований тим, що 10 травня 2018 року між ОСОБА_2 та його батьком ? ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання. Відповідачі заздалегідь знали, що ОСОБА_4 залишилось жити лічені години і він нічого не отримає від вказаного договору. Зі слів лікарів, які приймали ОСОБА_4 10 травня 2018 року, він потрапив в лікарню «в агонізуючому стані», через що проводились реанімаційні заходи, про це було відомо обом відповідачам. Незважаючи на наведене, нотаріус вказав, що ОСОБА_4 начебто не знаходився «в хворобливому стані», чим вніс завідомо неправдиві відомості в офіційний документ і свідомо зробив його недійсним.

ОСОБА_4 не страждав психічними захворюваннями, але його хронічні діагнози суттєво впливали на здатність розуміти зміст довгих текстів, а різке погіршення здоров`я, яке мало місце 10 травня 2018 року, ще більше погіршило його здатність до об`єктивного сприйняття будь-якої інформації.

Відповідачі переконали ОСОБА_4 підписати саме такий договір замість заповіту для того, щоб він не зрозумів, що таким способом фактично скасовується вже існуючий заповіт, складений 22 жовтня 2009 року на його користь.

Він вже подавав аналогічний позов (справа № 388/1866/18), однак ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2019 року позов залишено було без розгляду з формальних підстав, які він виправляє у спосіб подачі цього позову. Разом з тим, у межах розгляду вказаної справи ОСОБА_2 категорично заперечувала проти витребування документів з районної лікарні щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , особливо щодо історії хвороби за

10-11 травня 2018 року, була проти призначення судово-медичної експертизи та не надала комплекту документів, пов`язаних з договором довічного утримання від 10 травня 2018 року.

Вказаний договір було зареєстровано за пару годин до смерті його батька. ОСОБА_4 не міг прочитати та зрозуміти зміст наданих йому на підпис чотирьох сторінок тексту дрібним шрифтом та наслідки наданого договору він так і не зрозумів, оскільки перебував в явно хворобливому передсмертному стані, з ним проводились реанімаційні заходи. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 в період оформлення вказаного договору невідлучно знаходився в лікарні, він ніяк не міг приймати участі в оформленні договору та навіть не читав його текст, який йому принесли вже підготовленим на підпис в лікарняну палату. Особисті документи ОСОБА_4 та всі документи на право власності на квартиру нотаріусу надала ОСОБА_2 , яка мала вільний доступ до квартири, адже у неї були ключі.

Просив визнати недійсним договір довічного утримання від 10 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С. О.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав до суду доказів відсутності волевиявлення ОСОБА_4 чи підстав вважати його недієздатним чи обмежено дієздатним, а отже позивач не довів підстави, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір довічного утримання від 10 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величком С. О. за реєстровим номером 279.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величка С. О. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у порушення вимог процесуального права суд першої інстанцій не призначив судову психіатричну експертизу на предмет психічного стану ОСОБА_4 на момент вчинення ним оспорюваного правочину, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2022 року № 193, складеним експертами Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», ОСОБА_4 на момент укладення договору довічного утримання 10 травня 2018 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, який позбавив його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, зробила висновок, що в момент укладення оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про наявність підстав для визнання такого договору недійсним відповідно до вимог статті 225 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса, суд виходив із того, що зважаючи на правову природу позовних вимог, нотаріус не може бути відповідачем у цій справі. Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Верховного суду України 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Аргументи учасників справи

31 жовтня 2022 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року провадження у цій справі було зупинено на час проведення експертизи, а ухвалою цього ж суду від 03 жовтня 2022 року - поновлено. Разом з тим у період з 23 лютого 2022 року по 03 жовтня 2022 року суд апеляційної інстанції у порушення вимог статті 84 ЦПК України, частини третьої статті 107 ЦПК України, не поновлюючи провадження у справі, неодноразово вирішував клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи та щодо оплати вартості експертизи без постановлення ухвал, яка так і не була оплачена, експертиза була проведена безкоштовно.

Проведення судово-психіатричної експертизи безкоштовно ставить вказаний висновок під сумнів, свідчить про необ`єктивність і упередженість експертів, що проводили експертизу.

За таких обставин висновок судово-психіатричної експертизи є неналежним і недопустимим доказом у справі, оскільки не було дотримано вимог законодавства під час призначення та проведення експертизи.

Розгляд клопотання судового експерта у цивільній справі про надання додаткових матеріалів після зупинення провадження у справі можливий лише після поновлення провадження у справі. Висновок Верховного Суду щодо цього питання відсутній.

На виконання умов договору довічного утримання після смерті ОСОБА_4 вона здійснила його поховання, встановила пам`ятник, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 14 травня 2018 року № 84 причиною смерті ОСОБА_4 є атеросклеротичний кардіосклероз, тобто це є захворювання серця і не є захворюванням психіки. Як їй вже потім стало відомо, на прохання самого ОСОБА_4 лікарем Долинської центральної районної лікарні ОСОБА_9 до приймального відділення був викликаний приватний нотаріус Величко С. А. Після конфіденційної розмови ОСОБА_4 з нотаріусом її покликали до приймального відділення, де ОСОБА_4 повідомив, що домовився з нотаріусом про укладення між ними договору довічного утримання, на що вона погодилась та поїхала до квартири ОСОБА_4 за відповідними документи та віддала їх нотаріусу. Після отримання від неї згоди в частині покладення на неї зобов`язань за договором довічного утримання нотаріус через деякий час повернувся в лікарню вже з віддрукованим договором довічного утримання, який вони уважно прочитали і підписали. Задовго до своєї смерті ОСОБА_4 говорив їй, що якщо вона його доглядатиме, то він передасть їй у власність свою квартиру, що можуть засвідчити її сусіди, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про їх виклик як свідків.

За таких обставин волевиявлення ОСОБА_4 на укладення з нею договору довічного утримання відповідало його внутрішній волі, він добре усвідомлював, що його син ОСОБА_1 доглядати його не буде, так як постійно проживає у Німеччині і є її громадянином.

ОСОБА_4 за життя на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, недієздатним не визнавався, з вересня місяця 2017 року по 10 травня 2018 року не виявляв розладів психічної діяльності та протягом вказаного часу не проходив лікування, пов`язаного з розладами психічної діяльності, а також слабоумством не страждав, а тому висновок судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2022 року № 193 побудований на припущеннях та в сукупності з іншими доказами і доводами сторони позивача не заслуговує на увагу, не встановлює абсолютної неспроможності ОСОБА_4 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив закрити касаційне провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, касаційну скаргу відхилити, а постанову апеляційного суду - залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідач вказує про те, що апеляційний суд проводив процесуальні дії після зупинення провадження у справі та у якості доказів наводить переписку апеляційного суду з лікарнею, що не може вважатись проведенням процесуальних дій. Жодних порушень процесуального законодавства під час проведення експертизи не було, а сама експертиза проведена належними експертами на підставі належних документів. Експерт не відноситься до учасників справи, тому його дії не мають відношення до зупинення провадження і його право на клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків передбачено пунктом 2 частини шостої статті 72 ЦПК України. Для задоволення таких клопотань експерта відновлення провадження не потрібно. Більше того, ОСОБА_2 у касаційній скарзі сама вказала, що висновок Верховного Суду про необхідність поновлення провадження у справі для розгляду клопотання судового експерта відсутній. Наведене пов`язано з тим, що кодексом не передбачено таке поновлення до закінчення проведення експертизи.

Касаційна скарга містить неправдиву інформацію щодо взаємин з ОСОБА_4 та обставин, які мали місце 10 травня 2018 року та дублюють фактично доводи, викладені ОСОБА_2 у відзиві на позов.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що безкоштовне проведення посмертної експертизи може свідчити про необ`єктивність та упередженість експертів, оскільки відповідно до статті 15 Закону України «Про судову експертизу» проведення психіатричної експертизи є безкоштовним для учасників судової справи.

Скаржник вказує лише той діагноз ОСОБА_4 , який вказано в довідці про смерть, тоді як смерть спричинена внаслідок всіх його діагнозів. Відповідач стверджує, що ОСОБА_4 не страждав психічними захворюваннями, однак вона не має жодних повноважень робити такі висновки та безпідставно вимагати не враховувати висновок експертів.

Клопотання про закриття провадження у справі мотивовано тим, що висновки Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, не мають жодного відношення до цієї справи та стосуються правовідносин, які не є подібними. Крім того, вказана справа є малозначною, оскільки ціна квартири не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави,передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права, застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15).

Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного судуоскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 10 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, згідно з умовами якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Набувач зобов`язалась здійснювати у встановлені строки утримання (догляд) та надавати довічно матеріальне забезпечення відчужувачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до листа КП «Долинська центральна районна лікарня Долинської Районної ради» від 08 грудня 2020 року ОСОБА_4 на «Д» обліку не знаходився.

Згідно з листом Долинської районної державної адміністрації від 10 грудня 2020 року ОСОБА_4 на обліку як не дієздатна чи обмежено дієздатна особа не перебував.

Зі змісту копії виписки із медичної карти хворого № 1551 вбачається, що ОСОБА_4 хворів на постінфарктній та дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, тахіорітмія, цукровий діабет, о 21 годині 11 травня 2018 року ? реанімаційні заходи не ефективні, констатовано смерть.

Згідно з медичною карткою хворого ОСОБА_4 він хворів на атеросклеротичний кардіосклероз та хронічну серцеву недостатність.

Ухвалою від 15 квітня 2021 року суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив по справі посмертну комплексну судово-медичну експертизу, проведення якої доручив експертам Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово медичної експертизи». Згідно з листом КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово медичної експертизи» від 12 липня 2021 року ухвалу повернуто без виконання, оскільки питання поставлені на розгляд не входять до компетенції комісії судово-медичних експертиз.

Ухвалою від 07 жовтня 2021 року суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання представника позивача щодо призначення посмертної комплексної судово-медичної експертизи по справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року клопотання представника позивача задоволено частково та у справі призначено судово-психіатричну експертизу.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2022 року № 193, складеним експертами Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», ОСОБА_4 на момент укладення договору довічного утримання 10 травня 2018 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, який позбавив його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

За змістом частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження

№ 61-7835сво19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що «правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц (провадження 61-11268св18) зроблено висновок, що «тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними».

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц (провадження № 61-6428св18), на яку є посилання в касаційній скарзі.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) вказано, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18))».

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України).

У пункті 5 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, призначення судом експертизи.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу, - на час проведення експертизи (пункт 9 частини першої статті 253 ЦПК України).

Експерт має право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи; заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом; бути присутнім під час вчинення процесуальних дій, що стосуються предмета і об`єктів дослідження; для цілей проведення експертизи заявляти клопотання про опитування учасників справи та свідків; користуватися іншими правами, що надані Законом України «Про судову експертизу» (частина шоста статті 72 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 107 ЦПК України визначено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає у тому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.27)).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року клопотання позивача про призначення посмертної комплексної судово-психіатричної, судово-медичної експертизи задоволено частково та у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи;

17 березня 2022 року до апеляційного суду надійшло клопотання керівника СПЕ комісії експертної установи про надання додатково медичної документації ? оригіналу медичної карти амбулаторного хворого з місця проживання. Також повідомлено, що такий вид експертизи проводиться на платній основі, тому для проведення експертизи в цій справі необхідно підтвердження згоди позивача оплати вказаної експертизи. Експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів, незалежно від винесеного експертного рішення;

листом апеляційного суду від 17 березня 2022 року до КНП «Долинська центральна лікарня Долинської міської ради» направлений запит про надання суду оригіналу медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 . У відповідь листом від 01 квітня 2022 року суд повідомлено, що така документація відсутня;

04 квітня 2022 року апеляційний суд надав відповідь експертній установі про неможливість виконання вказаного клопотання, а також для отримання підтвердження згоди позивача оплати експертизи запропоновано направити рахунок для оплати експертизи;

06 квітня 2022 року керівник СПЕ комісії вдруге звернувся до апеляційного суду з клопотанням про надання медичних документів, необхідних для проведення експертизи; 08 квітня 2022 року суд експертній установі направив запит про уточнення клопотання експерта;

11 квітня 2022 року керівником СПЕ комісії уточнено клопотання про витребування медичних документів та листом апеляційного суду від 12 квітня 2022 року до КНП «Долинська центральна лікарня Долинської міської ради» направлений запит про надання суду оригіналів медичних карт стаціонарного хворого (історії хвороби) ОСОБА_4 з терапевтичного та неврологічного відділень за останні 10 років. Зазначено, що після отримання медичних документів буде зроблений розрахунок. Експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів, незалежно від винесеного експертного рішення;

04 травня 2022 року відповідні медичні картки (в кількості 6 шт) суд направив експертній установі;

20 травня 2022 року листом керівника СПЕ комісії апеляційний суд повідомлено, що посмертна психіатрична експертиза проводиться на платній основі, тому для її проведення необхідно перерахувати 9 806,00 грн за реквізитами, вказаними у листі;

23 травня 2022 року суд направив адвокату ОСОБА_1 клопотання керівника СПЕ комісії про оплату експертизи;

07 червня 2022 року суд направив експертній установі заяву адвоката Козляковського Г. Т. про те, що відповідний вид експертизи на підставі статті 15 Закону України «Про судову експертизу» не підлягає оплаті позивачем;

14 червня 2022 року керівником СПЕ комісії направлено апеляційному суду копію листа від 07 червня 2022 року, надісланого безпосередньо адвокату ОСОБА_1, про необхідність оплати експертизи, оскільки у зв`язку з недостатнім фінансуванням та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138 проведення судово-психіатричних експертиз в цивільній справі проводиться на платній основі. Повідомлено, що у разі неоплати матеріали справи будуть повернуті без виконання;

04 липня 2022 року засобами електронного поштового відправлення надійшов лист на адресу апеляційного суду про те, що 01 липня 2022 року винесене експертне рішення;

до апеляційного суду висновок судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2022 року № 193 направлено 16 серпня 2022 року (т. 2, а. с. 131-134, 136, 137, 142, 143, 144, 147, 149, 151, 152, 156, 161, 163, 164, 166, 171, 173);

ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі.

У справі, що переглядається, апеляційний суд в ухвалі про призначення експертизи не мотивував свій висновок про задоволення відповідного клопотання позивача на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, без поновлення провадження у справі здійснював процесуальні дії щодо витребування нових доказів (медичних документів), які використані під час проведення експертизи.

Апеляційний суд зазначив, що оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності, проте аналіз змісту оскарженої постанови свідчить, що висновок про те, що в момент укладення оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд зробив виключно на підставі висновків судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2022 року № 193, який ґрунтується на матеріалах, які апеляційний суд одержав з порушенням порядку, встановленого законом.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає підтвердженою підставу касаційного оскарження, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Вказані порушення призвели до неправильного вирішення спору.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Тому оскаржену постанову апеляційного суду у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору довічного утримання належить скасувати та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги,з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині прийнята без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо клопотання про закриття касаційного провадження

З огляду на висновки суду касаційної інстанції за наслідком перегляду справи, відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 , викладеного у відзиві на касаційну скаргу, про закриття касаційного провадження у зв`язку з тим, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

Помилковим є і твердження заявника, що вказана справа є малозначною в силу закону, оскільки предметом спору є вимога немайнового характеру, суди справу малозначною не визнавали.

Керуючись статтями 396, 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання скасувати.

Справу № 388/896/19 в зазначеній частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Кропивницького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков