Провадження № 2-о/470/23/24
Справа № 470/632/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю заявника ОСОБА_1 , секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2024 року заявник звернувся до суду з відповідною заявою до заінтересованих осіб по справі, яка підписана його представником - адвокатом Сікорською І.С., у якій зазначив, що з 19 жовтня 2012 року по 17 травня 2023 року перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Задовго до розірвання шлюбу вони почали проживати окремо, при цьому син залишився з ним, а донька з матір`ю. Наразі їх місце знаходження не відоме, на зв`язок ОСОБА_2 виходила шість місяців тому. Син ОСОБА_5 , перебуває на його повному утриманні, він самостійно виховує та піклується про нього, ОСОБА_2 участі у цьому більше 2 років не приймає та проживає з донькою окремо від заявника. Посилаючись на викладене, з метою реалізації соціальних цілей як одинокому батьку та захисту і реалізації інтересів сина, заявник просив суд встановити факт, що він самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник в судове засідання з`явився, вимоги викладені у заяві підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що з колишньою дружиною ОСОБА_2 після розірвання шлюбу вони не проживають. Кожен з них окремо винаймає житло у м.Миколаєві, за місцем реєстрації вони не мешкають. ОСОБА_2 створила нову сім`ю, проживає з іншим чоловіком від якого народила дитину. Їх спільні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з ним. Син залишився з ним до фактичного розірвання шлюбу зі ОСОБА_2 , а донька перейшла до нього у серпні 2024 року, оскільки не бажає проживати з вітчимом. Колишня дружина ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей не позбавлялася, вона виконує батьківські обов`язки, постійно спілкується з дітьми, між ними спору щодо виховання дітей немає. Встановлення факту виховання та утримання дитини необхідне йому для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки раніше він за станом здоров`я визнавався обмежено придатним до військової служби, наразі такого статусу не має.

Заінтересована особа по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, відзиву або заперечення на заяву ОСОБА_1 до суду від неї не надходило.

Заінтересована особа по справі Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та неможливості надання висновку про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_8 , оскільки надання такого висновку не є компетенцією органу опіки та піклування ( а.с.46-47).

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи убачається що заявник та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19 жовтня 2012 року, який розірвано рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року ( а.с.16).

У період шлюбу у них народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.10,14).

З витягів з реєстру територіальної громади убачається, що заявник та його син зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 та їх спільна донька ОСОБА_9 - за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.9,13). Фактично заявник разом з сином проживають за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору оренди житла, де наявні та створені умови для проживання, виховання та всебічного розвитку ОСОБА_10 , 2017 року народження, а саме є окреме спальне місце, особисті речі, предмети особистої гігієни, шкільне приладдя, іграшки, гаджети, продукти харчування ( а.с.17-20).

За довідкою Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико санітарної допомоги № 7», щодо дитини ОСОБА_8 укладено декларацію з лікарем педіатром з 07 липня 2020 року» ( а.с.21).

Заявник не звертався за медичною допомогою до лікаря нарколога та лікаря психіатра Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, є працездатним, станом на 27 червня 2024 року на території України не має незнятої чи непогашеної судимості ( а.с.20,22-23).

Відповідно до частини другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, частиною другою цієї статті визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. За таких умов у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

В судовому засіданні заявник пояснював, що з моменту припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2 , їх малолітній син залишився проживати з ним, він самостійно виховує його, піклується про нього, забезпечує необхідним, з серпня 2024 року перевіз до себе і неповнолітню доньку ОСОБА_11 , якій не подобається проживати разом з вітчимом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України. Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Відповідно розірвання шлюбу між сторонами у цій справі та проживання матері окремо від дитини не впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Наявні у справі докази, дослідженні судом, не доводять, що матір малолітнього ОСОБА_10 , в силу певних юридичних фактів не виконує батьківських прав і обов`язків щодо дитини. Навпаки заявник в судовому засіданні пояснював, що мати дітей не ухиляється від батьківських обов`язків, вони не створюють один одному перешкод у вихованні та утриманні дітей, мати спілкується з дітьми, підстав позбавляти її батьківських прав немає, та з таким позовом він до суду не звертався.

Тобто судом встановлено, що обоє батьків належним чином виконують батьківські обов`язки та спору між ними щодо виховання і утримання сина ОСОБА_12 немає, а підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, необхідне йому для отримання відстрочки від мобілізації.

Відповідно до ст.65 Конституції України - Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії в Україну, який триває дотепер. А Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 24 лютого 2022 року, оголошено проведення загальної мобілізації.

У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а статтею 26 вказаного Закону встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.

Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у наступній редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

Аналогічного змісту підстави для звільнення з військової служби викладені в абзаці шостому пункту 2, абзаці п`ятому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами, внесеними Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Тобто чинні диспозиції пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містять імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період з подальшими змінами.

У додатку 5 до вказаного Порядку наведено перелік документів, які підтверджують наявність підстав для відстрочки, зокрема за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед яких рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби має здійснюватися безпосередньо рішенням суду.

Судом встановлено, що між батьками відсутній спір щодо виховання та утримання дитини, а встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини є необхідним заявнику, оскільки є умовою для отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Оцінивши доводи та докази надані у цій справі заявником, суд доходить висновку, що останній не довів, що мати дитини ОСОБА_13 ухиляється, позбавлена або не може фактично виконувати батьківські обов`язки, а він будучи розлученим, має самостійно утримувати і виховувати сина. Крім цього, судом встановлено, що причиною залишення сина з батьком, а доньки з матір`ю, стали не виключні або виняткові життєві обставини, за яких заявник був би вимушений звернутися до суду саме в такий спосіб для захисту сімейних прав та інтересів дитини, а їх взаємна згода, якої вони як батьки дітей, досягли під час припинення шлюбних стосунків. На підставі викладеного вище, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог заявника, за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст.76-89,263-265,268,273,315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи по справі ОСОБА_2 , служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник:

ОСОБА_1 : адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересовані особи по справі:

ОСОБА_2 - адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради: адреса місцезнаходження юридичної особи: індекс 54050, пр. Богоявленський, 314 м.Миколаїв, .

Суддя С. Ф. Орлова

Повний текст рішення суду складено 21 жовтня 2024 року.