Справа № 341/2628/23
Провадження № 22-ц/4808/815/24
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Баркова В.М.

з участю секретаря Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калинюк Роман Степанович, на рішення Галицького районного суду від 29 березня 2024 року, у складі судді Мергеля М.Р., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожухівський Я.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 02.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2094307 за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток, а електронна ідентифікація клієнта здійснюється шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора. Кредит надано товариством в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

27.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 46904,0 грн, з яких: 14300,0 грн - сума заборгованості за основним боргом, 32604,0 грн - сума заборгованості за відсотками.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307 в розмірі 46904,0 грн та сплачений судовий збір.

Рішенням Галицького районного суду від 29 березня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307 у загальному розмірі 38753,0 грн, з яких: 14300,0 грн сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 24453,0 грн сума заборгованості за процентами.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2217,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Калинюк Р.С. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував обставини, на які сторона відповідача посилалася як на підставу своїх заперечень, не застосував норми норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Представник відповідача вказує, що 02.07.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2094307. Сума/ліміт кредиту 14 300 грн, строк кредитування - 30 днів. 02.08.2021 року укладено додатковий договір до Договору № 2094307 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022. Відповідно до умов договору перелік боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Вважає, що в порушення вимог пункту 9.8. Договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року позивачем, на підтвердження своїх вимог, долучено копію витягу з Реєстру боржників без підписів та печаток уповноважених представників сторін договору, що не є належним та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України, на підставі якого можна було б встановити дійсні обставини справи.

Крім того, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20944307 від 02.07.2021 року не вбачається способу та порядку здійснення нарахування суми заборгованості за відсотками, розмір яких становить 32 604,00 грн. Вказаний доказ суперечить іншому доказу наданому позивачем, а саме Паспорту споживчого кредиту та Додатку № 1 до додаткового договору від 02.08.2021 року до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2094307 від 02.07.2021 року, зі змісту яких вбачається, що загальна вартість кредиту становить - 14 300,00 грн тіло кредиту та 8 151,00 грн проценти за користування.

Зазначає, що суд констатував, що відповідно до погоджених між Кредитодавцем і Позичальником положень підпунктів 4.1.2-4.1.4 Договору укладення Додаткового договору (продовження строку користування кредитом) було б неможливим, якщо б ОСОБА_1 не сплатив передбачені Договором проценти за перші 30 днів користування кредитними коштами, в той час як будь-які первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про рух коштів між сторонами спору відсутні.

Стороною відповідача 28.01.2024 заявлялося клопотання про витребування доказів з метою встановлення фактичних обставин справи, однак судом безпідставно було відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що максимальний строк кредитування за Договором становив 120 днів, в той час, як з матеріалів справи, а саме паспортів споживчого кредиту вбачається, що строк кредитування - з 02.07.2021 року по 31.08.2021 року, тобто 60 днів.

Суд першої інстанції прийшов до переконання, що обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 14300,0 грн за стандартною процентною ставкою на рівні 1,9%, та не взяв до уваги, що частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній редакції) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Враховуючи документи надані позивачем, зокрема «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» Паспорту споживчого кредиту (розділ 3) та вимоги ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка по кредитному договору № 2094307 становить 0,0095% = (8151,00/14300)/60*100%. Враховуючи денну процентну ставку 0,0095% відсотки за користування коштами за 60 днів мали б становити 81,51 грн.

Зазначає, що судом не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав відзив на апеляційну скаргу, у якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Судове засідання проводити без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У відзиві вказав, що відповідач не спростував обставини укладення кредитного договору, а відтак умови договору є такими що відповідають волевиявленню сторін.

Апелянтом не надано будь-яких належних доказів на спростування позовних вимог «ФК» ЄАПБ». Маючи доступ до свого рахунку, та заперечуючи суму заборгованості, ОСОБА_1 , не надав контррозрахунок щодо заборгованості за кредитним договором.

Кредитним договором передбачено пільгову (1,43%) і стандартну (1,9%) денні процентні ставки за користування кредитом. Оскільки ОСОБА_1 у визначений 30-ти денний строк з 02.07.2021 умови договору не виконав, отриманий кредит не повернув, то позивач на підставі приписів пунктів 1.4.1, 1.4.2 та 4.2.3 обґрунтовано застосував стандартну фіксовану денну процентну ставку на рівні 1,9 % за весь період кредитування.

На час укладення Договору № 2094307 від 02.07.2021 було визначено фіксовану стандартну денну процентну ставку на рівні 1,9 %, а відтак приписи статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону від 22.11.32023) в частині законодавчої заборони встановлення денної процентної ставки вище 1% не можуть застосовуватися.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Калинюк Р.С. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з фінансовою установою уклав електронний договір, за яким отримав фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином його не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на яку набув позивач за укладеними між ним та кредитодавцем відповідача договором факторингу.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 02 липня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Кредитор, Товариство) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2094307, за умовами якого товариство зобов`язувалось надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

02 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено Додатковий договір до Договору № 2094307 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Додатковий договір, а .с. 15).

Підписавши кредитні договори, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Лінеура Україна».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Посилання апеляційної скарги щодо відсутності доказів виконання істотних умов договору факторингу є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що зі змісту Договору і Додаткового договору, додатків до цих договорів і розрахунку заборгованості, заявлені до стягнення проценти у розмірі 32604,0 грн позивач нарахував за фіксованою стандартною процентною ставкою 1,9% в день (п. 4.2.3 Договору) за весь період кредитування, тобто за 120 днів (14300 грн * 1,9 % *120 днів = 32604,0 грн), починаючи з дня укладення Договору (02.07.2021) на підставі положень розділу 4 Договору «Порядок продовження строку користування кредитом. Автопролонгація».

Умовами кредитного договору передбачена стандартна процентна ставка 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.2 Договору (п. 1.4.1 Договору).

Знижена процентна ставка 1,43 % в день застосовується якщо клієнт у межах строку, визначеного в п. 1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, клієнт як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше, ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.3 Договору, буде перераховано зі зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою. При цьому Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення (п. 1.4.2 Договору).

У разі неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди Договору (п. 4.1-4.1.1 Договору).

Пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання відповідної кнопки в Особистому кабінеті або платіжному терміналі та здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі наявності - штрафних санкцій). Після отримання коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою (п. 4.1.2 Договору).

Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів.

Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки (п. 4.1.4-4.1.6 Договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2-4.2.1 Договору).

Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів (п. 4.2.2 Договору).

Сторони погодили, що: за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою відповідно до п. 1.5.1 Договору.

Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів, включаючи період, визначений в п. 1.3 Договору).

У Додатку № 1 до Додаткового договору (а. с. 16) відображено період кредитування: з 03.08.2021 до 02.09.2021, обчислення загальної вартості кредиту: 22451,0 грн, де 14300,0 грн - тіло кредиту, 8151,0 грн - проценти за користування кредитом (стандартна процентна ставка).

Судом встановлено, що за ініціативою відповідача та на підставі положень пункту 4.1 між Кредитором і Позичальником відбулось продовження строку кредиту (пролонгація) на строк 30 днів.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами суд правильно виходив із того, що оскільки, ОСОБА_1 у визначений 30-денний строк з 02.07.2021 умови Договору не виконав, отриманий кредит не повернув, то позивач на підставі приписів пунктів 1.4.1, 1.4.2 та 4.2.3 обґрунтовано застосував саме стандартну фіксовану денну процентну ставку на рівні 1,9 % за весь період кредитування.

Між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір, за умовами якого тіло кредиту (сума кредитування) залишилось незмінним - 14300,0 грн, а строк кредитування (користування кредитом) продовжено ще на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,9 % на день.

Суд правильно вказав, що укладення Додаткового договору (продовження строку користування кредитом) було б неможливим, якщо б ОСОБА_1 не сплатив передбачені Договором проценти за перші 30 днів користування кредитними коштами, а отже ОСОБА_1 сплатив проценти за перші 30 днів користування кредитом.

Відтак, суд вірно визнав необґрунтованими нарахування та вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за перші 30 днів користування кредитом у розмірі 8151,0 грн.

Наступні 30 днів ОСОБА_1 користувався кредитними коштами - 14300,0 грн, із встановленою стандартною процентною ставкою 1,9 % на день у зв`язку із продовженням строку кредиту за ініціативою Клієнта.

Оскільки після закінчення наступних 30 днів користування кредитними коштами ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором і Додатковим договором не виконав, то на підставі погоджених між Клієнтом і Кредитодавцем положень підпунктів 4.2.1-4.2.5 пункту 4.2 Договору з 02.09.2021 мала місце автопролонгація строку кредитування до максимального строку кредитування за Договором 120 днів.

Відтак суд визнав обґрунтованим нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 14300,0 грн протягом наступних після укладення Додаткового договору 90 днів за стандартною процентною ставкою на рівні 1,9%, що відповідає умовам укладеного договору.

Беручи до уваги, що сторона відповідача не надала доказів сплати відповідної суми процентів, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 24453,0 грн (14300 грн * 1,9% * 90 днів), тобто у межах строку кредитування, який продовжувався шляхом пролонгації за ініціативою Клієнта та шляхом автопролонгації на підставі розділу 4 Договору.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що максимальний строк кредитування за Договором становив 120 днів, не знайшли свого підтвердження.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд не взяв до уваги, що згідно приписів статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою відповідного змісту згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, натомість Кредитний договір і Додатковий договір укладено у 2021 році, тобто на час укладення Договору і визначення у ньому фіксованої стандартної процентної денної ставки на рівні 1,9 % відповідного обмеження законодавчо не було передбачено.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що позивачем, на підтвердження своїх вимог, долучено копію витягу з Реєстру боржників без підписів та печаток уповноважених представників сторін договору, що не є належним та достовірним доказом у справі, оскільки стороною позивача долучено не весь реєстр боржників, а витяг із нього, який стосується боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2094307, який сформований та засвідчений представником позивача (а.с. 22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідач підтвердив факти укладання договорів та отримання кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надав, також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калинюк Роман Степанович, залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 29 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Барков