ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6579/21 Номер провадження 22-ц/814/215/24Головуючий у 1-й інстанції Семенова Я.Ю. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Дорош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" про визнання дій протиправними та незаконними, призначення та стягнення перерахунку по заробітній платі,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» про визнання дій протиправними та незаконними, призначення та стягнення перерахунку по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працює старшим майстром слюсарно-зварювальної дільниці №3 Відділу головного механіка на Державному підприємстві «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» з 20.06.2018. Починаючи з жовтня 2019 року відповідач незаконно зменшив його заробітну плату, не сплатив йому 40% від отримуваної заробітної плати.

На думку позивача, незаконні дії відповідача полягають у безпідставному відстороненні позивача від роботи кожного четверга та п`ятниці щотижня, в результаті чого фактично має місце час вимушеного простою не з вини працівника або вимушеного прогулу позивача, та зменшення його середнього заробітку більше ніж 40%.

Посилаючись на вимоги ст. 113 КЗпП України, зазначив, що за час простою працівника не з його вини оплачується з розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки (окладу), встановленого працівнику. Також зазначив, що дії відповідача з невиконання вимог ст. 113 КЗпП України не мають законного виправдання, спрямовані на погіршення матеріального стану позивача, що не дає позивачу належного соціального захисту та залежним від нього рідним людям, є дискримінацією стосовно нього, як працівника, порушує його конституційні права та інші закони. Посилаючись на лист Мінсоцполітики від 15.07.2011 №195/13/1334, зазначив, що істотні умови праці власник вправі змінювати лише за наявності змін в організації виробництва та праці. У зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці власник вправі встановити чи скасувати неповний робочий час для всього підприємства або окремих структурних підрозділів, чи окремої категорії працівників. Якщо немає змін в організації виробництва та праці, власник не вправі встановлювати або скасовувати неповний робочий час для конкретних працівників. Вказував, що він неодноразово звертався до керівництва з запитаннями, пропозиціями та у будь-який спосіб намагався уникнути конфліктної ситуації, але натомість проти нього почали налаштовувати інших працівників, стали поширювати брехню, уникаючи відповідальності, погіршують та руйнують стан його здоров`я, навколо нього та підлеглих йому працівників створюють небезпечні умови праці.

Також посилався, що встановлення неповного робочого часу (неповний робочий день або тиждень), що розповсюджується на всіх або більшість працівників підприємства, установи, організації, можна розглядати і як зміну істотних умов праці, і як зміни в організації виробництва і праці з метою запобігання, зокрема, масовим скорочення. Оскільки такі зміни тягнуть зміни конкретних умов праці працівників режиму роботи і розміру заробітної плати, вони повинні бути запроваджені з дотриманням ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Також вказував, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, але, як зазначає позивач, повідомлень про дійсні розміри оплати простоїв або вимушених прогулів при виплаті заробітної плати він від роботодавця не отримував. На думку позивача, використовуючи данні з річних графіків роботи підприємства, довідок і розрахункових листів про відпрацьований час, щотижня ним відпрацьовано 40 годин робочого часу, а роботодавцем взято до оплати не більше 24 годин робочого часу щотижня. За вказаних обставин, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач просив суд визнати дії відповідача зі зменшення виплати заробітної плати позивачу протиправними та незаконними; зобов`язати відповідача зробити розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства за період з 01.10.2019 по теперішній час, включно за кожен місяць, використавши дані про робочий час та середній заробіток, виходячи з дійсних виплат за два попередніх місяці роботи позивача, та накази про підвищення заробітної плати співробітникам ДП «ХМЗ «ФЕД»; зобов`язати відповідача зробити наступний розрахунок різниці по заробітній платі ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства за період з 01.10.2019 по теперішній час, включно за кожен місяць, з попередніх розрахунків, визначити суми заборгованої заробітної плати по місяцям, окремо вирахувати різницю між дійсними сумами зарплати «правильно нарахованої за п. 2» і сумами заниженої зарплати, вже сплаченої; стягнути з ДП «ХМЗ «ФЕД» на користь позивача заборговану заробітну плату, нараховану за термін часу з 01.10.2019 по теперішній час за попередніми розрахунками п. 2 та п. 3; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача частини заробітної плати за один місяць в сумі 11000 грн.; судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З судовими рішеннями районного суду не погодився позивач, оскарживши його у апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що місцевим судом не взято до уваги докази позивача щодо порушень, допущених відповідачем, викладено доводи щодо незгоди з рішенням місцевого суду, та доводи тотожні позиції позивача, наведеній у позовній заяві.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу (розпорядження) № 229 від 19.06.2018 про прийняття на роботу, ОСОБА_1 з 20 червня 2018 року було прийнято на роботу на Державне підприємство «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» у Відділ головного механіка (обліковий шифр 208) на посаду старшого майстра.

Згідно наказу від 31.10.2019 № 1229 по ДП «ХМЗ «ФЕД» з 01.11.2019 встановлено коефіцієнт збільшення посадових окладів 1,25.

У зв`язку із введенням коефіцієнта збільшення, посадовий оклад старшого майстра Відділу головного механіка Подмокова Ю.м. з 01.11.2019 становить 7235,00 гривень, що підтверджується копією штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Відділу головного механіка станом на 04.10.2021, затвердженим директором ДП «ХМЗ «ФЕД» 01.02.2021.

Відповідно до Протоколу наради № 60/Д3 від 07.08.2018 «Перехід підприємства на неповний робочий день» по ДП «ХМЗ «ФЕД», за наслідками обговорення перспективи розвитку підприємства на друге півріччя 2018 року та перше півріччя 2019 року, заходів, необхідних для оптимізації робочого процесу в умовах зміни кон`юнктури ринку для забезпечення найбільш раціонального використання матеріальних та фінансових ресурсів підприємства, вирішено підготувати наказ про перехід всіх підрозділів підприємства на неповний робочий тиждень з 18.10.2018 за наступним режимом роботи: робочі дні понеділок, вівторок, середа, неробочі дні четвер, п`ятниця. Для забезпечення нормальної роботи підприємства та виконання невідкладних робіт заступникам директора за напрямками діяльності, а також головному інженеру, технічному директору, керівникам структурних підрозділів, що безпосередньо підпорядковані директору підприємства, залучати працівників до роботи у неробочі дні (четвер, п`ятницю з 18.10.2018) за щотижнево затвердженими у директора списками (а.с. 57).

10 серпня 2018 року по ДП «ХМЗ «ФЕД» було видано наказ № 769, згідно з яким з 18.10.2018 встановлено для всіх підрозділів підприємства неповний робочий тиждень з наступним режимом роботи: робочі дні понеділок, вівторок, середа; неробочі дні четвер, п`ятниця.

З погоджувального листа до наказу № 769 від 10.08.2018 по Відділу головного механіка, вбачається, що старший майстер ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 15.08.2018, про що у рядку під номером 67 поставив власний підпис.

Пунктом 4 вказаного наказу погоджено, що для виконання договірних зобов`язань, підтримки життєдіяльності підприємства, забезпечення технологічних потреб у виробничому процесі та необхідності виконання невідкладних робіт заступникам директора за напрямком діяльності, головному інженеру, директору технічному, керівникам структурних підрозділів, безпосередньо підпорядкованих директору підприємства, залучати працівників до роботи в неробочі дні четвер та п`ятницю з 18.10.2018 за щотижнево затвердженими у директора списками.

Пунктом 5 наказу визначено, що заступники директора, директор технічний і його заступники, головний інженер і його заступники, помічник головного інженера, в.о. головного бухгалтера та радник директора з технології та якості, головний диспетчер та керівники структурних підрозділів залучаються до роботи в неробочі дні, встановлені цим наказом, на підставі списків, затверджених у директора відповідно до пункту 4 цього наказу.

Пунктом 6 погоджено в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 здійснювати оплату працівникам з розрахунку фактично відпрацьованого часу.

Згідно наказу № 1200 від 28.10.2019 внесено зміни до п. 5 наказу № 769 від 10.08.2018 та викладено його у такій редакції: 5. «Заступники директора, директор технічний і його заступники, головний інженер і його заступник, в.о. головного бухгалтера, радники директора, головний диспетчер та керівники управлінь, відділів, цехів, виробництв, друкарні та інших самостійних структурних підрозділів підприємства: в неробочій день четвер перебувають на робочих місцях та здійснюють виконання функціональних обов`язків з встановленням їм повного робочого часу; в неробочий день п`ятницю, залучаються до роботи на підставі списків, затверджених у директора підприємства відповідно до пункту 4 наказу № 769 від 10.08.2018».

При цьому місцевим судом встановлено, що позивач не обіймає посаду з числа осіб, зазначених у п. 5, викладеному в наказі № 1200 від 28 жовтня 2019 року.

Згідно Рішення комісії по трудовим спорам по ДП «ХМЗ «ФЕД», заяву ОСОБА_1 від 09.03.2021 про корегування заробітної плати за 4 квартал 2019 року, 2020 рік та 2021 рік, у зв`язку з невиведенням ОСОБА_1 по четвергам та п`ятницях, залишено без задоволення.

Отже, районний суд дійшов висновку, що позивач, ознайомившись з наказом № 769 від 10.08.2018 та, поставивши свій підпис у наведеному вище погоджувальному листі без зазначення жодних зауважень, продовжив з ДП «ХМЗ «ФЕД» трудовий договір на нових умовах після спливу двомісячного терміну, тим самим, погодившись на зміни в організації умов праці.

У ході судового розгляду районним судом було досліджено та проаналізовано табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 (табельний номер 3118), помісячно протягом періоду часу з жовтня 2019 року по травень 2021 року, довідка про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 щодо нарахованої та виплаченої повивачу заробітної плати за період з жовтня 2019 року по квітень 2021 року, а також розрахункові листи ОСОБА_1 за період часу з жовтня 2019 року по квітень 2021 року якими підтверджено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата за фактично відпрацьований робочий час.

Також, в ході судового розгляду встановлено, що у підприємства відсутня заборгованість по заробітній платі за фактично відпрацьований робочий час перед ОСОБА_1 , що в судовому засіданні районного суду підтвердив сам позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, про недоведеність порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку ДП «ХМЗ «ФЕД».

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Неповний робочий день або неповний робочий тиждень може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом (частина перша статті 56 КЗпП України).

З матеріалів справи слідує та встановлено місцевим судом, що позивач погодився на на зміни в організації умов праці, про що свідчить його підпис у погоджувальному листі до наказу № 769 від 10.08.2018 по Відділу головного механіка, а також позивач продовжив з ДП «ХМЗ «ФЕД» трудовий договір на нових умовах після спливу двомісячного терміну.

Крім того, місцевим судом встановлено, що підставою прийняття оспорюваного наказу № 769 від 10 серпня 2018 року по ДП «ХМЗ «ФЕД» послугувала необхідність невідкладного здійснення комплексу заходів, що мають на меті оптимізацію режиму робочого часу в умовах зміни кон`юнктури ринку, зменшення обсягу збуту готової продукції на внутрішньому та зовнішньому ринках, найбільш раціональне використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

Таким чином, зміна істотних умов праці старшого майстра Відділу головного механіка ДП «ХМЗ «ФЕД» ОСОБА_1 полягала у тимчасовому зменшені робочого тижня та була зумовлена змінами в організацій виробництва та праці, пов`язаними з відсутністю необхідного обсягу виробництва для забезпечення працівників підприємства роботою до стабілізації фінансово-економічного становища підприємства, із необхідністю невідкладного здійснення комплексу заходів, що мають на меті оптимізацію режиму робочого часу в умовах зміни кон`юнктури ринку, зі зменшенням обсягу збуту готової продукції на внутрішньому та зовнішньому ринках, з найбільш раціональним використанням матеріальних і фінансових ресурсів підприємства, внаслідок чого зменшився обсяг виконуваної роботи працівниками, в тому числі й позивача.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, та не заперечувалось сторонами, що зміни в істотних умовах праці були введені по всьому підприємству з підстав відсутності необхідного обсягу виробництва для забезпечення працівників підприємства роботою, з метою найбільш раціональним використанням матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Порядок введення змін істотних умов праці, визначений ст. 32 КЗпП України відповідачем дотримано.

Доводи позивача про зміну умов праці саме для нього з метою порушення його прав спростовується вищенаведеними фактичними обставинами, які позивачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що інші працівники відділу позивача залучались до роботи у неробочі дні, що на думку позивача підтверджує порушення його права на працю з боку роботодавця, спростовуються матеріалами справи, а саме зі змісту наказу слідує, що для забезпечення нормальної роботи підприємства та виконання невідкладних робіт заступникам директора за напрямками діяльності, а також головному інженеру, технічному директору, керівникам структурних підрозділів, що безпосередньо підпорядковані директору підприємства, необхідно залучати працівників до роботи у неробочі дні (четвер, п`ятницю з 18.10.2018) за щотижнево затвердженими списками. Отже, залучення до роботи у четвер і п`ятницю інших працівників не суперечить виконанню наказу № 769 від 10 серпня 2018 року.

З наведених норм слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги встановлених місцевим судом обставин не спростовують.

Згідно статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів ані факту вимушеного простою не з вини працівника, ані факту вимушеного прогулу.

Інших доводів, які б ґрунтувалися на доказах, а не припущеннях, апеляційна скарга не містить та зводиться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними за своїм змістом позиції позивача, якій суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати обґрунтування кожному з доводів скарги, що узгоджується з усталеною практикою ЕСПЛ, зокрема при розгляді справи «Серявін та інші проти України».

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

А.І. Дорош