Провадження № 2/357/1003/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», про скасування державної реєстрації припинення оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

23.10.2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що 20.10.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі №114, за яким останньому передано в оренду земельну ділянку площею 1,4541 га з кадастровим номером: :01:023:0021, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років та договір оренди землі №113, за яким останньому передано в оренду земельну ділянку площею 1,4541 га з кадастровим номером: :01:024:0022, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років.14.12.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінська Н.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером: 27061700, яким було зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:023:0021 та 11.12.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінська Н.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером: 26980947, яким було зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:024:0022за позивачем. Протягом усього часу дії договорів оренди землі орендар користувався земельними ділянками у своїй господарській діяльності та належним чином сплачував орендну плату, і орендодавець не звертався з претензіями або позовами щодо його неналежного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» строк дії договорів оренди землі мав би закінчитися 20.10.2022, однак його було автоматично поновлено на один рік до 20.10.2023 в силу дії на той момент норми пп. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану». 21.09.2022 ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», користуючись наявним у нього переважним правом на укладення договорів оренди землі на новий строк, відповідно до норм ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 5 договорів оренди землі, направило ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, листи-повідомлення (клопотання) про поновлення договорів оренди землі за вих. № 01-3-138 та №01-03-137 від 20.09.2022, де пропонувало поновити його ще на 7 років. Разом з листами було направлено проекти відповідних додаткових угод до договорів оренди землі. Однак, орендодавець не відповіла на нього у місячний строк. Позивач зазначає, що процедура поновлення договорів оренди землі, передбачена у ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не була завершена внаслідок невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо укладення у місячний строк додаткових угод до них або надання заперечень щодо поновлення договорів. Натомість, ОСОБА_1 10.01.2023 звернулась до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т.О. із заявами про державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельні ділянки, у зв`язку з припиненням дії договорів оренди землі, на підставі якої 12.01.2023 державний реєстратор Майорко Т.О. здійснила державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська». Цього ж дня між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» укладено договори оренди земельної ділянки № 90 і №91, згідно умов яких спірні земельні ділянки передано в оренду останньому строком на 7 років і подано державному реєстратору документи для державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ТОВ «Агротрейд-2000», яку проведено 16.01.2023. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 до закінчення строку дії договорів оренди землі №113 і №114 передала земельні ділянки в оренду іншому орендарю, чим порушила право оренди позивача як її законного орендаря і його переважне право на поновлення договорів оренди землі на новий строк. Також, позивач зазначає, що державна реєстрація припинення права оренди позивача на земельні ділянки була проведена, у зв`язку з нібито закінченням строку дії договорів, однак станом на дату її проведення договори оренди землі продовжували діяти відповідно до пп. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України у редакції Закону України від 24.03.2022 №2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану». Вказана норма набрала чинності 07.04.2022 і діяла у такій редакції до 19.11.2022, коли набрав чинності Закон України № 2698-ІХ від 19.10.2022. Позивач зазначає, що оскільки строк дії договорів оренди землі закінчувався у період до набрання чинності Законом України № 2698-ІХ від 19.10.2022, то його дію було автоматично поновлено на один рік в силу дії норми пп.. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, а саме до 20.10.2023 та відповідно на момент проведення державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельні ділянки, Договори оренди землі не припинили свою дію. Однак, у порушення норм ч. 3 ст. 10, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 18 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не врахувавши норми ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», пп. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, державний реєстратор Майорко Т.О. не перевірила належним чином наявність підстав для припинення права оренди позивача і всупереч п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації, а натомість незаконно провела державну реєстрацію припинення цих прав, що є підставою для скасування судом такої реєстрації. Тому, позивач просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0021, дата, час державної реєстрації: 10.01.2023 18:22:00 та припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:024:0022, дата, час державної реєстрації: 10.01.2023 18:30:47, визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі №114 від 20.10.2015 та визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі №113 від 20.10.2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» у запропонованій позивачем редакції, визнання відсутнім у ТОВ «АГРОТРЕЙД- 2000» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) та стягнути з відповідачів у рівних частках понесені позивачем судові витрати.

26.10.2023 судом постановлено ухвалу, про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,4541 га з кадастровим номером :01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204) та на земельну ділянку, площею 1,5161 га з кадастровим номером :01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204), які належать ОСОБА_1 , і заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204) та :01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204). У решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовлено.

07.11.2023 після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13.11.2023 представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що пунктом 37 Договорів оренди землі №113 і №114 від 20.10.2015 передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Тобто, сторони в договорах визначили строк набрання ним чинності, а саме пов`язали його з двома фактами: 1) підписання; 2) державна реєстрація права оренди. Речове право на спірну земельну ділянку за позивачем згідно договору оренди землі №113 від 20.10.2015, було зареєстровано 10.12.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінською Н.П., строком дії 7 років та речове право на спірну земельну ділянку за позивачем згідно договору оренди землі №114 від 20.10.2015, було зареєстровано 12.12.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінською Н.П., строком дії 7 років. Тобто, виключно після здійснення реєстрації речового права 10.12.2015 Договір оренди землі №113 від 20.10.2015 набув чинності, виключно з дати державної реєстрації відліковується строк оренди, а саме 7 років та після здійснення реєстрації речового права 12.12.2015 Договір оренди землі №114 від 20.10.2015 набув чинності, виключно з дати державної реєстрації відліковується строк оренди, а саме 7 років. Строк дії договору оренди землі №113 від 20.10.2015 закінчився 10.12.2022, відповідно з 10.12.2022 речове право позивача на земельну ділянку :01:023:0021 припинено та строк дії договору оренди №114 від 20.10.2015 закінчився 12.12.2022, відповідно з 12.12.2022 речове право позивача на земельну ділянку :01:024:0022 припинено. Позивач та ОСОБА_1 визначили у договорах оренди землі умови набрання ним чинності і самі такі умови є обов`язковими для сторін такого договору. Таким чином, датою набрання чинності, а також початок перебігу строку дії Договору оренди землі № 113 від 20.10.2015 є 10.12.2015 (тобто дата виконання обох умов набрання чинності такого договору), а відповідно сім років строку дії такого договору закінчилися 10.12.2022 та датою набрання чинності, а також початок перебігу строку дії Договору оренди землі № 114 від 20.10.2015 є 12.12.2015 (тобто дата виконання обох умов набрання чинності такого договору), а відповідно сім років строку дії такого договору закінчилися 12.12.2022.Позивач безпідставно посилається у своєму позові на Постанову Верховного Суду від 18.04.2023 року у справі № 357/8277/19, оскільки обставини у такій справі відмінні від спірних правовідносин, більше того, у постанові від 18.04.2023 чітко вказано, що якщо сторони погодили умови набрання чинності договору інші ніж з моменту підписання, то такі умови мають виконуватися сторонами, а строк дії договору - це строк коли сторони мають права та обов`язки за договором, тобто, у первинному договорі оренди позивача сторони погодили дві умови набрання чинності договору і пов`язали цей момент з реєстрацією речового права. Також, автоматичне поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану діяло до 19.11.2022, тобто, таке положення закону поширює свою дію виключно на ті договори оренди землі, дія яких закінчувалась до 19.11.2022, в той же час Договір оренди землі №113 закінчився 10.12.2022 та Договір оренди землі №114 закінчився - 12.12.2022, тобто, після припинення автоматичної пролонгації. Законом України від 09 жовтня 2022 року № 2698-IX, який набрав чинності 19 листопада 2022 року, абзац перший підпункту 1 пункту 27 після слів «воєнного стану» доповнено словами «до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (тобто цим Законом). Аналіз наведених положень ЗК України дає підстави для висновку, що у період із 07.04.2022 до 19.11.2022 договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплинув у цей проміжок часу. Також, представник відповідачки посилається на постанову Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 563/376/22 у якій Верховний Суд чітко визначив строк дії договору, початковою датою якого є саме реєстрація речового права, а не дата підписання договору, а тому строк дії договорів оренди землі позивача почався 10.12.2015 та 12.12.2015 і закінчився відповідно 10.12.2022 та 12.12.2022, а тому, посилання позивача на те, що Договори оренди землі, укладені між ним та ОСОБА_1 нібито продовжено на 1 рік не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству. Крім того, 19.04.2022 у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладених договорів оренди землі, ОСОБА_1 надіслала позивачу листи-повідомлення, в яких вказала, що строк дії договору оренди землі №113 від 20.10.2015 закінчується 10.12.2022, а договору оренди землі №114 закінчується 12.12.2022, разом з тим вона не бажає продовжувати дію таких договорів та просила повернути належні їй земельні ділянки після 10.12.2022 та 12.12.2022. Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб. Тому, сторона відповідача-1 ОСОБА_1 вважає, що належним чином у визначений договором та законодавством строк, виконала свій обов`язок щодо повідомлення орендаря про небажання поновлювати дію договорів, а тому посилання позивача про відсутність такого повідомлення не відповідають дійсності та обставинам справи. Таким чином, реєстрацію припинення права оренди позивача здійснено на підставі того, що строк дії Договору оренди землі № 113 від 20.10.2015 закінчився 10.12.2022, а Договору оренди землі № 114 від 20.10.2015- закінчився 12.12.2022, орендодавець належним чином у визначений договором строк надіслав свої заперечення щодо поновлення договорів оренди землі, висловив своє волевиявлення щодо небажання укладання договору на новий строк, а тому відсутні підстави для поновлення таких договорів оренди землі, а позовні вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані. Також зазначено, що позивач неналежно виконував свої обов`язки за договорами оренди землі. Відповідно до п. 7 Договорів оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції. Однак, позивач не здійснював такі розрахунки. Виплата орендної плати не в повному обсязі являється неналежним виконанням обов`язків орендаря за договором. Таким чином, позивач неналежно виконував обов`язки за договорами оренди землі, а тому посилатися на ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» як на підставу поновлення таких договорів не має підстав. Крім того, відсутні підстави для визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі №113 від 20.10.2015 та до договору оренди землі №114 від 20.10.2015, адже, у зв`язку з належним повідомленням відповідачки про своє небажання укладати договір оренди на новий строк, поновлення Договору оренди землі №113 від 20.10.2015 та договору оренди №114 від 20.10.2015, у позивача відсутні законодавчі підстави для поновлення такого правочину. Більше того, Листи-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі та додаткові угоди позивача не відповідають вимогам законодавства, є не вчиненими зі сторони позивача, а зміст позовних вимог не відповідає таким листам-повідомленням та надісланим додатковим угодам. До листів-повідомлення про поновлення договорів оренди землі орендар додає проекти додаткових угод, однак, такі додаткові угоди не містять волевиявлення орендаря, оскільки вона не підписана, не скріплена печаткою юридичної особи. Тобто, підтвердженням волевиявлення орендаря на укладання правочину, змін до укладеного правочину являється наявність підпису та печатки позивача на такому правочині, у той же час додані нібито додаткові угоди не містять такого волевиявлення. Тобто, такі додаткові угоди є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, такий правочин не вчинено зі сторони орендаря, а відповідно такі дії позивача не породжують жодних наслідків, жодного захисту для не вчиненого правочину не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про оренди землі» (в редакції чинній на дату укладання договору оренди позивача) до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Однак, така вимога також не виконана позивачем, оскільки додана додаткова угода до договору оренди землі не є додатковою угодою, оскільки не містить реквізитів договору, який змінює, не вказано ні дати ні номеру договору, не містить умови, які підлягають зміні щодо укладено правочину, за формою така нібито додаткова угода є самостійним договором оренди, який нібито має бути укладено 20.09.2022. Тобто, усі істотні умови такого договору змінені і не відповідають умовам первинного договору, умови такого правочину містять не умови поновлення договору на новий строк, а встановлюють взагалі відмінні істотні умови первинного договору, в тому числі і щодо строку дії договору. У даній справі відсутня пропозиція позивача щодо поновлення договорів оренди землі та наявні нові договори оренди з відмінними істотними умовами відносно первинних договорів, відсутнє волевиявлення орендаря на укладання договорів оренди землі на новий строк, а тим більше відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 на укладання незрозумілого нового правочину, відсутнє волевиявлення на зміну істотних умов договору, таким чином, у позивача відсутнє право на визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди землі № 114 від 20.10.2015 та до Договору оренди землі № 113 від 20.10.2015. Також, зазначила, що позивач не вказав жодної правової підстави для визнання відсутнім права оренди ТОВ «Агротрейд-2000», хоча відповідне речове право виникло у ТОВ «Агротрейд-2000» на підставі юридичного факту, який спрямовано на набуття відповідних прав, таке право визнане державою. ОСОБА_1 належним чином повідомила позивача про своє небажання укладати договір оренди на новий строк, жодні зміни щодо істотних умов договору оренди не були узгоджені сторонами договору, а тому після закінчення строку дії первинних договорів оренди позивача, ОСОБА_1 правомірно передала в оренду належні земельні ділянки на підставі договорів, які є чинними, дійсними, речове право за яким зареєстроване, а тому відсутні підстави для визнання такого права відсутнім. Отже, позивачем не доведено, які права, свободи або охоронювані законом інтереси порушено Відповідачами, не надано доказів, доводів та аргументів, які б свідчили про правомірність його позиції. Тому. просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 20 000,00 грн.

13.11.2023 на адресу суду надійшов запит Київського апеляційного суду про термінове направлення (витребування) цивільної справи №357/12982/23, у зв`язку надходженням апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2023, який переданий судді 14.11.2023.

14.11.2023 судом зупинено провадження у справі до перегляду в апеляційному порядку справи №357/12982/23 Київським апеляційним судом.

27.11.2023 представник відповідача ТОВ «Агротрейд-2000», адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 20.10.2015 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди землі №113, право оренди земельної ділянки за позивачем було зареєстровано 10.12.2015 та 20.10.2015 укладено Договір оренди землі №114, право оренди земельної ділянки за позивачем було зареєстровано 12.12.2015. Сторони договорів оренди №114 та №113 від 20.10.2015 узгодили у пунктах 5 вказаних договорів строк його дії - 7 років, у пунктах 16 передбачили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5 денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, у пунктах 27 передбачили, що орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, визначені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку та у пунктах 37 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Отже, момент укладення Договорів оренди №114 та №113 від 20.10.2015, а відтак і початок перебігу строку їх дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації права оренди. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору їх текст не містить. Акт приймання-передачі земельної ділянки від 17.12.2015 підтверджує факт передачі земельної ділянки в оренду позивачу у відповідності до п. 16 Договору оренди землі №114 та підтверджує також факт, що саме 12.12.2015 договір оренди №114 набрав чинності і у сторін договору витікають права і обов`язки за цим договором саме з 12.12.2015, у зв`язку з тим, що право оренди за позивачем було зареєстровано 12.12.2015. Акт приймання-передачі земельної ділянки від 11.12.2015 підтверджує факт передачі земельної ділянки в оренду позивачу у відповідності до п. 16 Договору оренди землі №113 та підтверджує також факт, що саме 10.12.2015 договір оренди №113 набрав чинності і у сторін договору витікають права і обов`язки за цим договором саме з 10.12.2015, у зв`язку з тим, що право оренди за позивачем було зареєстровано 10.12.2015.Отже, дата 10.12.2015 та 12.12.2015 - державні реєстрації права оренди земельної ділянки за позивачем згідно договорів оренди №113 та №114, є датою початку перебігу строку дії договорів оренди, а відповідно до п. 5 договорів датою закінчення дії його строку є 10.12.2022 та 12.12.2022 відповідно. Також, представник відповідача заперечує твердження позивача щодо автоматичної пролонгації договорів оренди №114 та №113, оскільки вони діяли з 12.12.2015 до 12.12.2022 та з 10.12.2015 до 10.12.2022 відповідно, договори оренди землі №114 та №113 не підлягали поновленню на 1 рік без волевиявлення сторін відповідно до пунктів 27 і 28 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, які діяли у період із 07.04.2022 до 19.11.2022, що є підставою для відмови в задоволені позовної вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:024:0022 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:023:0021. Також, зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до п. 5 Договорів оренди №114 та №113 направила на адресу позивача листи-повідомлення, в яких повідомила про небажання укладати нові договори оренди землі з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію Договорів оренди №114 та №113, просила утриматись від вчинення дій які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договорів використовувати належну їй, як власнику, земельні ділянки. Такі листи є достатніми підтвердженнями відмови орендодавця від подальшої пролонгації Договорів оренди на новий строк чи укладати нові договори. Відповідно до Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладання договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення при цьому права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350349434 від 13.10.2023 право оренди за позивачем було припинено 10.01.2023 на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12.04.2022, видавник: гр. ОСОБА_2 ; опис вкладення, серія та номер: 170, виданий 19.04.2022 видавник: Укрпошта; квитанція, серія та номер: 170, виданий 19.04.2022, видавник Укрпошта; повідомлення оператора поштового зв`язку, серія та номер: 170, виданий 27.05.2022, видавник: Укрпошта та після припинення Договору оренди землі №113 ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного реєстратора, в якій просила зняти з реєстрації Договір оренди землі №113 від 15.10.2015, укладений між нею та позивачем, у зв`язку із закінченням строку дії договору, а державний реєстратор на підставі заяви та доданих до неї документів прийняв рішення, яким припинив право оренди позивача. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350349335 від 13.10.2023 право оренди за позивачем було припинено 10.01.2023 на підставілиста-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12.04.2022, видавник: гр. ОСОБА_2 ; опис вкладення, серія та номер: 161, виданий 19.04.2022 видавник: Укрпошта; квитанція, серія та номер: 161, виданий 19.04.2022, видавник Укрпошта; повідомлення оператора поштового зв`язку, серія та номер: 161, виданий 27.05.2022, видавник: Укрпошта та після припинення Договору оренди землі №114 ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного реєстратора, в якій просила зняти з реєстрації Договір оренди землі №114 від 15.10.2015, укладений між нею та позивачем, у зв`язку із закінченням строку дії договору, а державний реєстратор на підставі заяви та доданих до неї документів прийняв рішення, яким припинив право оренди позивача. Державним реєстратором було припинено право оренди позивача на земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_1 і саме після припинення права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0021 та земельної ділянки з кадастровим номером:01:024:0022, власником яких вона є, не існувало жодних речових прав на них будь-яких осіб, в т.ч. і позивача, у зв`язку з чим вона мала право розпоряджатися належними їй земельними ділянками на власний розсуд, в тому числі передати їх в оренду ТОВ «Агротрейд-2000». 12.01.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» було укладено Договір оренди земельної ділянки №90 та 12.01.2023 рішенням державного реєстратора Фурсівської сільської ради Київської області Майорко Т.О. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речове право товариства.12.01.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» було укладено Договір оренди земельної ділянки №91 та 12.01.2023 рішенням державного реєстратора Фурсівської сільської ради Київської області Майорко Т.О. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речове право товариства. Отже, договір оренди земельної ділянки №90 від 12.01.2023, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» та договір оренди земельної ділянки №91 від 12.01.2023, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000», у період коли щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:024:0022 та земельної ділянки з кадастровим номером: :01:023:0021, не існувало жодних речових прав будь яких третіх осіб, в т.ч. і позивача. Тому, спірні земельні ділянки на законних підставах перебувають в користуванні ТОВ «Агротрейд-2000», оскільки останній являється орендарем даних земельних ділянок, що підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які перебувають в користуванні на умовах оренди ТОВ «Агротрейд-2000». Тому, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року у справі №357/12982/23 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

01.12.2023 представник позивача, адвокат Тетеря Світлана Ігорівна, подала до суду відповідь на відзиви відповідачів, з аналогічними обґрунтуваннями до тих, які зазначені в позові. Крім того, зазначила, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення, якою вважається дата, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі та підписали його у письмовій формі. Тому, строк дії договорів оренди землі №114 та №113 має обчислюватись від дати його укладення - 20.10.2015, а не з моменту державної реєстрації права оренди, тому вказані договори вважаються автоматично поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідного договору і без внесення відповідних відомостей про поновлення до ДРРПНМ, в силу дії норми п.п. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, а саме до 20.10.2023. Відповідно, на момент проведення державної реєстрації припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на земельні ділянки договори оренди землі не припинили свою дію. Надіслані ОСОБА_1 листи-повідомлення від 12.04.2022 не можуть бути належними повідомленнями про наявність заперечень щодо поновлення Договорів оренди землі у розумінні ч. 5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та відповідач ОСОБА_1 у разі наявності заперечень щодо поновлення Договорів оренди землі мала б направити позивачу у відповідь на його листи-повідомлення, відповідні листи з наведенням та обґрунтуванням своїх заперечень, однак її представником не надано разом з відзивом на позовну заяву доказів направлення орендарю таких заперечень, тобто такі заперечення не направлялися. Натомість до відзиву було долучено копії листів-повідомлень ОСОБА_1 від 12.04.2022 на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в якому вона повідомила про те, що не бажає укладати з ним нові договори оренди землі або продовжувати дію Договорів оренди землі, а має намір обробляти земельні ділянки самостійно і використовувати їх для власних потреб. Цей лист, на думку представника ОСОБА_1 , свідчить про те, що орендодавець належним чином у визначений договором та законодавством строк виконала свій обов`язок щодо повідомлення орендаря про небажання поновлювати Договори оренди землі, проте вказане не узгоджується ані з нормами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ані з умовами Договорів оренди землі. Вказані листи було направлено ОСОБА_1 поштою на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» 19.04.2022, тобто задовго до направлення останнім листів-повідомлень про поновлення Договорів оренди землі, а не у місячний строк після їх надходження, як визначають норми ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Так само, відповідачкою не було дотримано і строку попередження, визначеного у п. 5 Договорів оренди землі, адже відповідні листи було направлено за 18, а не 6 місяців до закінчення строку дії цих договорів, як того вимагають їх положення. Також, зазначає, що листи-повідомлення ОСОБА_1 від 12.04.2022 не можуть братися до уваги судом з огляду на їх суперечливу поведінку, адже, орендодавець не відповіла на надіслані21.09.2022 листи-повідомлення орендаря щодо поновлення Договорів оренди землі, а до спливу строку їх дії уклала інші договори оренди землі з іншим орендарем, не приступивши до самостійного використання земельних ділянок та їх обробіток всупереч своїм попереднім заявам у листах від 12.04.2022.Тому, переважне право позивача на укладення Договорів оренди землі на новий строк не припинилося в силу надіслання ОСОБА_1 листів-повідомлень від 12.04.2022 про намір самостійно використовувати земельні ділянки, адже намір орендодавця не підтвердився, а її поведінка свідчить про протилежне - укладення договорів оренди землі з іншим орендарем, відтак, у позивача існує переважне право на укладення Договорів оренди землі на новий строк з-поміж інших претендентів, і це право було порушене відповідачами внаслідок укладення інших договорів оренди землі до закінчення строку дії укладених ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» Договорів оренди землі. Щодо безпідставності доводів представника ОСОБА_1 щодо неналежного оформлення позивачем повідомлення з пропозицією укласти додаткові угоди до Договорів оренди землі про їх поновлення та доданих до них проектів відповідних угод, представник позивача зазначає, що ані нормами Закону України «Про оренду землі», ані будь-якими іншими нормативно-правовими актами не закріплено обов`язковість наявності підпису орендаря у проекті додаткової угоди, яка направляється орендодавцю для цілей поновлення договору оренди землі у порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, у проекті додаткових угод наявні реквізити Договорів оренди землі у їх преамбулі, що спростовує протилежні доводи представника ОСОБА_1 та в проекті додаткових угод ОСОБА_1 було запропоновано внести зміни до Договорів оренди землі шляхом їх викладення у новій редакції, а не внесення змін в їх окремі положення, що є допустимою формою внесення змін до будь-якого договору та у проекті додаткових угод до Договорів оренди землі щодо їх поновлення, викладеному у прохальній частині позовної заяви, не була вказана дата її укладення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі задоволення судом його позовної вимоги про визнання укладеними цих угод датою їх укладення буде дата набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Також, позивач належним чином виконував Договори оренди землі, що дає йому право на їх укладення на новий строк. Так, починаючи з 2016 року, що був наступним за роком, в якому було укладено Договори оренди землі, ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» щорічно проводило виплату ОСОБА_1 орендної плати з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель.

01.12.2023 представник відповідачки ОСОБА_3 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду заперечення на відповідь на відзив, з аналогічними обґрунтуваннями як у відзиві на позовну заяву та ще раз звернула увагу суду, що визначальним для вирішення спору у даній справі є визначення строку дії договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, оскільки аналіз наведених у відзиві положень ЗК України дає підстави для висновку, що у період із 07.04.2022 до 19.11.2022 договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплинув у цей проміжок часу. Оскільки датою набрання чинності договору оренди землі №114 від 20.10.2015 є 12.12.2015, а договору оренди землі №113 від 20.10.2015 є 10.12.2015, то відповідно сім років строку дії таких договорів закінчилися відповідно 12.12.2022 та 10.12.2022.Таким чином, враховуючи, що строк дії Договору оренди землі № 113 від 20.10.2015 закінчився 10.12.2012, а строк дії Договору оренди землі № 114 від 20.10.2015 закінчився 12.12.2022, і реєстрація припинення речового права Позивача була проведена у зв`язку із закінченням строку дії договору. Також, необґрунтованими та безпідставними є твердження позивача, що до спірних правовідносин ЗУ «Про оренду землі» має застосовуватися в діючій редакції. Правовідносини регулюються тим законодавством, яке існувало на час їх виникнення. Тобто, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у 2015 році, а тому до них застосовуються ті норми законодавства, які діяли у 2015 році, а не ті зміни в законодавстві, що виникли у 2020 році. Крім того, зазначила, що вигадані позивачем доводи про суперечливу поведінку Відповідача 1 не відповідають дійсності, обставинам справи та доказам по справі, а надані позивачем докази сплати орендної плати є неналежними доказами.

01.05.2024 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2023, задоволено, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2023 в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,4541 га з кадастровим номером :01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204) та на земельну ділянку, площею 1,5161 га з кадастровим номером: :01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204), які належать ОСОБА_1 скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» у накладенні арешту на зазначені земельні ділянки відмовлено.

24.07.2024 матеріали цивільної справи №357/12982/23 надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та 29.07.2024 передані для продовження розгляду.

29.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

31.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Марценюк Лесю Анатоліївну ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

31.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», адвоката Косяка Вячеслава Миколайовича ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

05.08.2024 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» представника позивача, адвоката Тетері Світлани Ігорівни ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

07.08.2024 представник відповідача ТОВ «Агротрейд-2000», адвокат Косяк Вячеслав Миколайович подав до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивача.

12.08.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду додаткові докази подані представником позивача, адвокатом Тетерею Світланою Ігорівною, та представником відповідача ТОВ «Агротрейд-2000», адвокатом Косяк Вячеславом Миколайовичем.

12.08.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.08.2024 представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивача.

19.08.2024 представник позивача, адвокат Тетеря Світлана Ігорівна, подала до суду докази понесення судових витрат на правничу допомогу.

27.08.2024 представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду додаткові письмові пояснення.

26.09.2024 представник відповідача ТОВ «Агротрейд-2000», адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, подав до суду письмові пояснення по суті спору.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

27.09.2024 представник позивача, адвокат Тетеря Світлана Ігорівна, подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі позивача та його уповноважених представників, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

17.09.2024 представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі відповідача та її представника, проти позовних вимог заперечує повністю, з підстав викладених у поданих до суду заявах по суті спору.

30.09.2024 представник відповідача ТОВ «Агротрейд-2000», адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника відповідача, заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 20.10.2015 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі №114, відповідно до п. 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4541 га з кадастровим номером: :01:024:0022 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта ЯА №573935 від 16.12.2005 (Т. 1 а.с. 15-16).

Згідно з п. 5 Договору, договір укладено на сім років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Відповідно до п. 16 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 31 договору).

В пункті 37 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Встановлено, що 20.10.2015 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі №113, відповідно до п. 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,5161 га з кадастровим номером: :01:023:0021для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта ЯА №604026 від 18.10.2005 (Т. 1 а.с. 19-20).

Згідно з п. 5 Договору, договір укладено на сім років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Відповідно до п. 16 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 31 договору).

В пункті 37 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 50070893 від 17.12.2015 та індексний номер витягу: 49635347 від 11.12.2015 (Т. 1 а.с. 18, 22), вбачається, що 12.12.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П. здійснила державну реєстрацію іншого речового права: 12579508, документи подані для державної реєстрації: договір оренди землі від 20.10.2015, укладений у письмовій формі, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27061700 від 14.12.2015; зміст, характеристика іншого речового права: строк дії: 7 років з правом пролонгації, орендна плата нараховується та видається в розмірі не менше 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки; відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», Орендодавець: ОСОБА_1 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,4541 га, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: :01:023:0021 та 10.12.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П. здійснила державну реєстрацію іншого речового права: 12579508, документи подані для державної реєстрації: договір оренди землі від 20.10.2015, укладений у письмовій формі, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26980947 від 11.12.2015; зміст, характеристика іншого речового права:строк дії: 7 років з правом пролонгації, орендна плата нараховується та видається в розмірі не менше 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить не менше 3764,85 грн; відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», Орендодавець: ОСОБА_1 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,5161 га, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: :01:024:0022.

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 17.12.2015 та акту приймання-передачі земельної ділянки від 11.12.2015 (Т. 1 а.с. 17, 21) орендодавець ОСОБА_1 , з одного боку, передає, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в особі директора ОСОБА_4 , з другого приймає в строкове платне користування на умовах договорів оренди №114 та №113 земельні ділянки: кадастровий номер :01:024:0022, що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради, загальною площею 1,5161 га, у тому числі рілля 1,5161 га та кадастровий номер :01:023:0021, що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради, загальною площею 1,4541 га, у тому числі рілля 1,4541 га.

Встановлено, що 12.04.2022 ОСОБА_1 направила директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому вказала, що термін дії договору оренди №114 від 20.10.2015 закінчується 12.12.2022, що відповідно до п. 31 договору є підставою для його припинення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначила, що на виконання п. 5 договору, не бажає укладати новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію вказаного договору, а має намір обробляти земельну ділянку за договором самостійно і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договору використовувати належну їй земельну ділянку (Т. 1 а.с. 128).

Встановлено, що 12.04.2022 ОСОБА_1 направила директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому вказала, що термін дії договору оренди №113 від 20.10.2015 закінчується 10.12.2022, що відповідно до п. 31 договору є підставою для його припинення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначила, що на виконання п. 5 договору, не бажає укладати новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію вказаного договору, а має намір обробляти земельну ділянку за договором самостійно і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договору використовувати належну їй земельну ділянку (Т. 1 а.с. 130).

Вказаний листи направлено на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» з рекомендованим повідомленням про вручення №153, № 188 та отримано позивачем 21.04.2022 (Т. 1 а.с. 129, 131).

20.09.2022 ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» направило відповідачці ОСОБА_1 листи-повідомлення (клопотання) про поновлення договорів оренди землі№01-3-138 та №1-3-137, разом з проектами додаткових угод до договорів оренди землі, що підтверджується крі того описом вкладення у цінний лист з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Т. 1 а.с. 27-34).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350349335 від 13.10.2023 та №350349434 від 13.10.2023 (Т. 1 а.с. 23-26), вбачається, що 12.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. було прийнято рішення з індексним номером 66081310 про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12.04.2022, видавник: гр. ОСОБА_2 ; опис вкладення, серія та номер: 170, виданий 19.04.2022 видавник: Укрпошта; квитанція, серія та номер: 170, виданий 19.04.2022, видавник Укрпошта; повідомлення оператора поштового зв`язку, серія та номер: 170, виданий 27.05.2022, видавник: Укрпошта та 12.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. було прийнято рішення з індексним номером 66080963 про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12.04.2022, видавник: гр. ОСОБА_2 ; опис вкладення, серія та номер: 161, виданий 19.04.2022 видавник: Укрпошта; квитанція, серія та номер: 161, виданий 19.04.2022, видавник Укрпошта; повідомлення оператора поштового зв`язку, серія та номер: 161, виданий 27.05.2022, видавник: Укрпошта.

12.01.2023 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» та ОСОБА_1 укладено договір №91 оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,5161 га з кадастровим номером: :01:024:0022 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 7 років, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом ЯА №604026 від 18.10.2005 (Т. 2 а.с. 133-136).

12.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. здійснено державну реєстрацію іншого речового права: 48979610, документи подані для державної реєстрації: договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 91, виданий 12.01.2023, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66098891 від 16.01.2023; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору 12.01.2023, строк: 7 років, дата закінчення дії: 12.01.2030, з автоматичним продовженням дії договору; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендодавець: ОСОБА_1 , орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» та 12.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. здійснено державну реєстрацію іншого речового права: 48979699, документи подані для державної реєстрації: договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 90, виданий 12.01.2023, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66099006 від 16.01.2023; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору 12.01.2023, строк: 7 років, дата закінчення дії: 12.01.2030, з автоматичним продовженням дії договору; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендодавець: ОСОБА_1 , орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1 а.с. 23-26).

Встановлено, що за зверненням Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області у межах кримінального провадження № 0003616 від 26.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 Кримінального кодексу України, відносно державного реєстратора Фурсівської сільської ради Київської області Майорко Тетяни Олександрівни Мін`юстом проводилася камеральна перевірка на предмет дотримання нею вимог законодавства, у тому числі, під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 та державної реєстрації цього права за ТОВ «Агротрейд-2000» (Т. 2 а.с. 140).

За результатом розгляду листа Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області за вих. № 31307/109/1100/02-2023 від 16.10.2023 проведена камеральна перевірка Державного реєстратора на підставі наказу Мін`юсту № 385/7 від 05.02.2024 та в ході цієї перевірки складено акт від 23.02.2024, яким встановлено, що Державним реєстратором порушено вимоги ст. ст. 3, 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, оскільки проведено державну реєстрацію на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також проведено державну реєстрацію за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Перевіркою також було встановлено, що Державним реєстратором проведено державну реєстрацію іншого речового права - права оренди ТОВ «Агротрейд-2000» на земельну ділянку за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, оскільки договір оренди землі, укладений відповідачем-1 з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», вважається поновленим в силу абзацу першого п.п. 1 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (Т. 2 а.с. 142-144).

Встановлено, що на підставі акта за результатами проведення камеральної перевірки від 23.02.2024 Мін`юстом прийнято наказ від 23.02.2024 № 517/5 та застосовано до Державного реєстратора заходи відповідальності у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці (Т. 2 а.с. 141).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

З урахуванням наведених приписів правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19) зауважено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Ст. 3 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Отже, договір оренди землі є договором, за яким у сторін виникають обов`язки щодо його виконання: в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може бути меншим як 25 років.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Судом встановлено, між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договори оренди землі №114 та №113 від 15.10.2015, за якими ОСОБА_1 передала ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» в оренду земельну ділянку площею 1,4541 га з кадастровим номером: :01:024:0022, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років та земельну ділянку площею 1,5161 га з кадастровим номером: :01:023:0021.

Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що за вказаними договорами оренди землі №113 та №114 право користування земельними ділянками у орендаря виникло з дати підписання сторонами цих договорів, тобто з 20.10.2015, водночас, відповідачі, ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» стверджують, що вказане право виникло у орендаря ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» саме з дати державної реєстрації права оренди, тобто з 10.12.2015 та 12.12.2015 відповідно.

Отже, визначення початку виникнення у орендаря права користування землею і строку дії договорів має суттєве значення, оскільки позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України та стверджує, що договори оренди землі №113 та №114 від 20.10.2015 були автоматично поновлені на 1 рік, тобто до 20.10.2023, а тому є протиправним припинення права оренди позивача на спірні земельні ділянки 12.01.2023.

Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» (№ 2145-IX від 24.03.2022), Розділ X Земельного Кодексу України було доповнено пунктом 27, який набрав чинності 07.04.2022.

Відповідно до пп. 1 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності.

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (№ 2698-IX від 19.10.2022), який набрав чинності 19.11.2022, абзац перший підпункту 1 пункту 27 після слів «воєнного стану» доповнено словами «до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (тобто цим Законом).

Отже, аналізуючи наведені положення Земельного Кодексу України, суд дійшов висновку, що у період із 07.04.2022 по 19.11.2022 договори оренди землі, строк яких закінчувався у цей проміжок часу, були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору.

Відповідно до п. 37 Договору оренди землі №114 від 20.10.2015, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Відповідно до п. 37 Договору оренди землі №113 від 20.10.2015, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Тобто, сторони договору визначили строк набрання ним чинності, а саме пов`язали його з настанням двох обставин: 1) підписанням; 2) державною реєстрацією права оренди.

З конструкції наведеної умови договору вбачається, що лише за наявності двох умов можливе набрання ним чинності.

Як зазначено вище у рішенні, речове право на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:024:0022 за позивачем, згідно з договором оренди землі №114 від 20.10.2015, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2015, рішенням державного реєстратором реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П. з індексним номером 27061700 від 14.12.2015, строк дії договору 7 років, речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0021 за позивачем, згідно з договором оренди землі №113 від 20.10.2015, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.12.2015, рішенням державного реєстратором реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П. з індексним номером 26980947 від 11.12.2015, строк дії договору 7 років, та виключно після здійснення державної реєстрації речового права, тобто з 12.12.2015 договір оренди землі №114 від 20.10.2015 і з 10.12.2015 договір оренди землі №113 від 20.10.2015 набули чинності, та саме з цієї дати відраховується строк оренди терміном 7 років.

Тобто, строк дії Договору оренди землі №114 закінчився 12.12.2022 та відповідно з 12.12.2022 речове право позивача на користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:024:0022 було припинено та строк дії договору оренди землі №113 закінчився 10.12.2022 та відповідно з 10.12.2022 речове право позивача на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:023:0021 було припинено.

Також, в підтвердження того, що право орендаря на користування землею за договором оренди землі №114 розпочало діяти виключно після 12.12.2015 є те, що акт приймання передачі земельної ділянки було підписано сторонами договору після реєстрації речового права 17.12.2015, а за договором оренди землі №113 розпочало діяти виключно після 10.12.2015 є те, що акт приймання передачі земельної ділянки було підписано сторонами договору після реєстрації речового права 11.12.2015

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, датою набрання чинності, а також початком перебігу строку дії договору оренди земельної ділянки №114 є 12.12.2015, тобто дата виконання обох умов набрання чинності такого договору і передача земельної ділянки за Актом приймання-передачі, відповідно сім років строку дії такого договору закінчився - 12.12.2022, а датою набрання чинності, а також початком перебігу строку дії договору оренди земельної ділянки №113 є 10.12.2015, тобто дата виконання обох умов набрання чинності такого договору і передача земельної ділянки за Актом приймання-передачі, відповідно сім років строку дії такого договору закінчився - 10.12.2022.

При цьому слід зазначити, що сторона позивача безпідставно посилається на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин справи, що розглядається наразі, правовідносини у спорах є неподібними.

Зокрема, у справі № 357/8277/19 договір оренди землі містив умову набрання ним чинності: «договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації», а в даній справі договори оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 містять наступні умови набрання чинності: «п. 37 Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди».

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 по справі № 357/8277/19 дійшла висновку, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Також у згаданій постанові від 18.04.2023 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а також у частині того, що право оренди виникає з моменту його державної реєстрації.

Водночас, суд враховує правові висновки викладені у постанові від 06.03.2024 Великої Палати Верховного суду по справі №902/1207/22, де суд вказав на можливість врегулювання сторонами правочину моменту набрання чинності договорів оренди у період з 01.01.2013 по 16.01.2020.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 06.03.2024 по справі №902/1207/22 зазначила, що істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), дата укладення та строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частини перша та друга статті 15 Закону № 161-XIV у вказаній вище редакції). Відповідно до першого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Водночас Законом № 340-IX, який у відповідній частині набрав чинності 16.01.2020 (пункт 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»), частину першу статті 19 Закону № 161-XIV доповнено двома реченнями такого змісту: «Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права». Цим же Законом абзац третій частини першої статті 15 Закону № 161-XIV викладено в такій редакції: «дата укладення та строк дії договору оренди». Тобто із 16.01.2020, окрім строку дії договору оренди землі, до істотних умов цього правочину належить також дата його укладення.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у наведеній вище редакції імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.

Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення дати початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення.

Суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постановах від 24.05.2023 у справі № 709/1186/21, від 31.05.2023 у справі № 709/1187/21, від 15.06.2023 у справі № 390/356/21 та від 26.07.2023 у справі № 357/8085/19, від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.03.2024 по справі № 902/1207/22 не вбачає підстав відступати, оскільки за обставинами вказаних справ договори оренди землі підписані сторонами до набрання чинності Законом № 340-IX, яким серед іншого викладено в новій редакції абзац третій частини першої статті 15 та доповнено двома реченнями частину першу статті 19 Закону № 161-XIV.

В постанові від 26.07.2023 у справі № 357/8085/19 Верховний Суд зазначив, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, потрібно застосовувати з урахуванням фактичних обставин конкретної справи. Визначальним у таких оцінках є саме дійсність (чинність) права оренди первісного орендаря, якщо такий договір датований після 01 січня 2013 року. Також, зазначив, що за умови нездійснення (неіснування) державної реєстрації права оренди, як і за умови скасування незаконно проведеної реєстрації цього права, договір оренди фактично є таким, що не набрав чинності, а особа не має (не набуває) прав орендаря за таким договором. Наявність договору оренди землі, який не набрав чинності, не свідчить про те, що його сторони набули прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору, а відтак не є перешкодою для власника земельної ділянки для її поділу, укладення та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на дату укладання договору оренди землі) строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

При цьому норми Закону України «Про оренду землі» жодних посилань щодо моменту відліку цього строку не містять.

Норма статті 631 ЦК України вказує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Тобто, позивач ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» та орендодавець ОСОБА_1 у договорах оренди №114 та №113 визначили строк набрання чинності договорів оренди, пов`язавши цей строк, у тому числі, і з реєстрацією речового права, оскільки виключно після такої реєстрації і починався відлік строку дії договору, тобто строку, коли сторони можуть здійснити свої права і виконувати обов`язки.

Таким чином, реєстрацію припинення права оренди позивача здійснено 10.01.2023 на підставі того, що строк дії договору оренди №114 закінчився 12.12.2022, а строк дії договору оренди №113 закінчився 10.12.2022.

Посилання представника позивача, що дія договорів оренди землі №114 та №113 закінчилась 20.10.2022 та була автоматично пролонгована на рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відповідних відомостей про поновлення до ДРРПНМ, в силу дії норми п.п. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, а саме до 20.10.2023, не відповідають умовам договорів та чинному на час їх укладення законодавству.

Положення щодо автоматичного поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану діяло до 19.11.2022, а строк договорів оренди землі №114 та №113, укладені між позивачем та ОСОБА_1 закінчився 12.12.2022 та 10.12.2022 відповідно, тобто вже після припинення дії положення про автоматичне поновлення договору оренди і тому відсутні підстави вважати, що договори оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 автоматично поновлено на один рік без волевиявлення сторін цих договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 563/376/22 (провадження № 61-47св23) Верховним судом досліджувалось питання автоматичного поновлення договорів оренди землі у період із 07.04.2022 до 19.11.2022 та Верховний Суд дійшов висновку про те, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (№ 2698-IX), тобто з 19.11.2022, автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладених з фізичними особами, скасована. Крім того, обставинами тієї справи було те, що між орендарем та орендодавцем було укладено договір оренди землі 05.05.2015, але за умовами договір оренди набував чинності з моменту реєстрації речового права 13.06.2015 і діяв до 13.06.2022.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що процедура поновлення договорів оренди землі, передбачена у ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не була завершена внаслідок невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо укладення у місячний строк додаткових угод до них або надання заперечень щодо поновлення договорів. НадісланіОСОБА_1 листи-повідомлення від 12.04.2022 не можуть бути належними повідомленнями про наявність заперечень щодо поновлення Договорів оренди землі у розумінні ч. 5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та не узгоджується з умовами Договорів оренди землі. Вказані листи були направлені ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» 19.04.2022, тобто задовго до направлення останнім листів-повідомлень про поновлення Договорів оренди землі, а не у місячний строк після їх надходження, як визначають норми ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Також, відповідачкою ОСОБА_1 не було дотримано і строку попередження, визначеного у п. 5 Договорів оренди землі, адже відповідні листи було направлено за 18, а не 6 місяців до закінчення строку дії цих договорів, як того вимагають їх положення.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження представника позивача, виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Встановлено, що пунктом 5 Договору оренди землі №114 від 20.10.2015, сторони визначили, що якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії нового договору повідомити про це орендаря в письмовій формі. Аналогічне положення міститься і в договорі оренди землі №113 від 20.10.2015.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у визначений договорами строк - 12.04.2022 ОСОБА_1 надіслала орендарю листи-повідомлення, в якому повідомила про небажання укладати нові договори оренди з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» та продовжувати дію договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 та просила утриматися від вчинення дій, які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договорів використовувати належні їй земельні ділянки.

Позивач ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» підтверджує факт отримання таких повідомлень від орендодавця ОСОБА_1 , таким чином, відповідачка ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, з дотриманням умов договорів оренди, у визначений договорами строк, повідомила орендаря про свої наміри не укладати нові договори і не продовжувати дію, ще на той час чинних договорів оренди.

Також, суд критично оцінює твердження представника позивача щодо того, що в діях ОСОБА_1 вбачається суперечлива і недобросовісна поведінка, яка призвела до порушення переважного права позивача ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська», як орендаря на подальше користування земельними ділянками, оскільки отримавши у квітні 2022 року лист-повідомлення орендодавця про небажання продовжувати з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» відносини щодо оренди землі, у вересні 2022 року позивач направив їй листи про поновлення договорів оренди з проектом відповідних додаткових угод, тим самим повністю проігнорував наміри і повідомлення власника земельних ділянок.

Також, позивач стверджує, що орендодавець у відповідності до умов договорів оренди землі 3114 та №113 та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди) зобов`язана була в місячний строк укласти додаткові угоди до договорів оренди землі чи заперечити їх поновлення.

Водночас, договорами оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 не передбачено інформування орендодавцем причин своїх намірів, а також не передбачена повторність/кратність повідомлення орендодавцем своїх намірів чи інше листування.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі №693/42/18 зазначив, що закон зобов`язує орендодавця повідомити орендаря про бажання чи небажання продовжувати договір, а не вказувати причини такого.

Таким чином, позивач направив відповідачці ОСОБА_1 листи-повідомлення про намір продовжити дію договорів оренди №114 та №113 від 20.10.2015 з проектами додаткових угод, але цим повідомленням передували листи орендодавця у квітні 2022 року про небажання продовжувати строк договорів оренди землі на новий строк та прохання звільнити і повернути спірні земельні ділянки.

Отже, наявність заперечень зі сторони орендодавця у встановленому договором порядку щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право позивача, як орендаря, не було порушено.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном».

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 у справі № 625/166/18 (провадження № 61-257св19) дійшов висновку, що право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, не порушено.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 у відповідності до умов договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 повідомила орендаря про свої наміри та по закінченню строку дії цих договорів розпорядилася земельними ділянками, які належать їй на праві власності, на власний розсуд. Крім того, за пів року до закінчення строку дії договорів оренди №114 та №113 від 20.10.2015, орендар був обізнаний щодо волі орендодавця, отже такі дії власника земельних ділянок є послідовними і законними.

Після направлення позивачу листів-повідомлень про небажання продовжувати дію договорів оренди, власник земельних ділянок мала законне очікування щодо звільнення і повернення їй земельних ділянок, а бажання орендаря продовжити орендні правовідносини не породжують для орендодавця нових обов`язків, ніж ті, що були нею виконані.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 526 вказаного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином, у визначений договорами та законодавством строк, виконала свій обов`язок щодо повідомлення орендаря про свої наміри, а тому посилання позивача про відсутність з боку відповідача повідомлень у відповідь на проекти додаткових угод, яка була долучена до листів-повідомлень про намір продовжити дію договорів оренди №114 та №113 від 20.10.2015, не відповідають дійсним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2023 у справі № 693/137/22 зазначено, що переважне право позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки не було порушено, оскільки відсутня воля орендодавця на поновлення такого договору, що підтверджується листом-повідомленням відповідача.

Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі №379/1354/18 (провадження №61-1730), від 15.02.2023 у справі №399/295/11 (провадження №61-13035).

Представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Л.А, заперечуючи позовні вимоги зазначає, що про неналежне виконання позивачем своїх обов`язків за договорами оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, оскільки виплата орендної плати проводилась без урахування індексації вартості земельної ділянки.

Однак, суд критично оцінює зазначене твердження, оскільки дана обставина не впливає на строк дії договорів оренди з позивачем та орендодавець не ставила вимоги про стягнення з позивача недоотриманої орендної плати чи її перерахунок, як і не оскаржувала самі договори оренди, чи окремі його умови.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 , належних та достатніх доказів в підтвердження неналежного виконання позивачем своїх обов`язків за договорами оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, до суду не надано, водночас, позивач ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» надав до суду докази сплати орендної плати згідно договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, що підтверджується матеріалами справи (Т. 2 а.с. 90-122).

Також, відповідачка ОСОБА_1 заперечує право позивача на користування спірними земельними ділянками саме внаслідок закінчення строку дії договорів, а не внаслідок невиконання орендарем умов цього договору.

Представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Л.А., заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що на подані позивачем у справі листи-повідомлення з додатковими угодами, що пропонувалися відповідачці, не містять волевиявлення орендаря, оскільки додаткові угоди не підписані, не скріплені печаткою юридичної особи, тобто відсутнє волевиявлення самого позивача на їх укладення.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Однак, коли сторона не виявила свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Встановлено, що додані позивачем до позовної заяви додаткові угоди не містять такого волевиявлення, оскільки підтвердженням волевиявлення орендаря на укладання правочину, змін до укладеного правочину являється наявність підпису та печатки позивача на такому правочині, тобто, такі додаткові угоди є неукладеними та такими, що не відбулися, такий правочин не вчинено зі сторони позивача, як орендаря, а відповідно такі дії позивача не породжують жодних наслідків, жодного захисту для невчиненого правочину чинним законодавством не передбачено.

Представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Л.А., звертає увагу, що додані до позовної заяви проекти додаткових угод за своїм змістом не можуть вважатися додатковими угодами, оскільки, не містять реквізитів договорів, які змінюють, не вказано ні дати ні номеру договорів, не містять умови, які підлягають зміні щодо укладених правочинів, за формою такі додаткові угоди є самостійними договорами оренди та умови таких правочинів встановлюють відмінні істотні умови від первинних договорів, в тому числі і щодо строку дії договорів.

Так, суд враховує дане твердження, оскільки до позовної заяви позивачем додано нові тексти угод зі строком дії 14 років та без реквізитів договорів, які підлягають зміні, які крім того погіршують становище орендодавця.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Вираження наміру юридичної особи вважати себе зобов`язаною має вчинятися шляхом підписання уповноваженою особою такого правочину, та скріплення печаткою.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що в даній справі відсутня оформлена в належний спосіб пропозиція позивача щодо поновлення договорів оренди землі та вбачається, що позивачем подано проекти договорів оренди з відмінними істотними умовами відносно первинних договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, зокрема, строк дії договору 14 років, де відсутнє волевиявлення сторін договору (підписи).

Отже, встановлені вище обставини, дають підстави стверджувати, що у позивача відсутнє право на визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015.

За змістом ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

У п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 які виникали з договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015, припинилися внаслідок закінчення строку дії цих договорів, тому ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася своїм майном, передавши в користування земельні ділянки іншому орендарю - ТОВ «Агротрейд-2000».

Право оренди ТОВ «Агротрейд-2000» належним чином зареєстровано 12.01.2023, а позивачем до суду не надано належних та достовірних доказів на спростування вказаної обставини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо визнання відсутнім у ТОВ «Агротрейд-2000» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :01:024:0022 та земельної ділянки з кадастровим номером: :01:023:0021, є необґрунтованою і безпідставною.

Щодо результатів камеральної перевірки Мін`юсту державного реєстратора Фурсівської сільської ради Київської області Майорко Тетяни Олександрівни, суд зазначає, що в ході вказаної перевірки Мін`юстом не досліджувалось питання початку дії договорів оренди землі №114 та №113 від 20.10.2015 з урахуванням умов договору, а тому висновок про порушення державним реєстратором реєстраційного законодавства при державній реєстрації іншого речового права - права оренди ТОВ «Агротрейд-2000» на земельні ділянки, при наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, оскільки договір оренди землі, укладений ОСОБА_1 з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», вважається поновленим в силу абзацу першого пп. 1 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, на переконання суду, є передчасним та суперечить встановленим судом обставинам цієї справи.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, водночас, з позивача підлягають стягненню на користь відповідачів понесені ними судові витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Встановлено, що відповідачі, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надали попередні розрахунки судових витрат, які містяться у заявах по суті спору (відзивах на позовну заяву) (Т.1 а.с. 104-125, Т.2 а.с. 7-23), разом з доказами щодо розміру понесених судових витрат (Т. 1 а.с. 127, 133-138, Т. 2 а.с. 25-29) та просили їх компенсувати за рахунок позивача.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, на підтвердження стягнення судових витрат надала: копію договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, копію додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 13.11.2023 до договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, відповідно до якого за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 20 000, 00 (двадцять тисяч) гривень, з яких 15 000,00 грн. гонорар адвоката за надані послуги, а 5000,00 грн. гонорар успіху, у відповідності до п. 4.2. Договору та копію товарного чеку №71 від 13.11.2023 про сплату витрат на суму 15000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 127, 133-139).

Отже, відповідачка ОСОБА_1 , в зв`язку з розглядом даної справи понесла судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 20000,00 грн.

Представник відповідача, ТОВ «Агротрейд-2000», адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, на підтвердження стягнення судових витрат надав: копію договору №82 про правничу допомогу від 21.11.2023, копію акту приймання-передачі правничої допомоги від 24.11.2023 до договору№82 про правничу допомогу від 21.11.2023, згідно якого вартість наданих послуг становить 11 000,00 грн. та згідно п. 2.4. Договору №82 про правничу допомогу від 21.11.2023 гонорар успіху встановлено 11000,00 грн та виписку про перерахування коштів в розмірі 11000,00 грн в рахунок оплати за правничу допомогу у справі №357/12982/23, що підтверджується матеріалами справи (Т.2 а.с.25-29).

Отже, відповідач ТОВ «Агротрейд-2000», в зв`язку з розглядом даної справи поніс судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 22 000,00 грн.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання, однак, від позивача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат відповідачів на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц, від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Встановлено, що в договорі договору №82 про правничу допомогу від 21.11.2023, який укладений між Адвокатським об`єднанням «МКБ ГРУПП» та відповідачем ТОВ «Агротрейд-2000», та в договорі про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, який укладений між адвокатом Марценюк Л.А. та відповідачем ОСОБА_1 , сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги відповідачам, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.

Враховуючи вищезазначене, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд дійшов висновку, що представники відповідачів підтвердили обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, оскільки розміри гонорарів адвокатів встановлений договорами у фіксованому розмірі та є визначеним в розмірі 20000,00 грн (адвокат Марценюк Л.А.) та 22000,00 грн (адвокат Косяк В.М.), які підлягає розподілу за результатами розгляду справи (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19.

Тому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вказані витрати є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, витраченим ними часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, та приходить до висновку, про стягнення з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн та стягнення з позивача ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Тому, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, заходи забезпечення позову, обрані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року, у справі № 357/12982/23, провадження № 2-з/357/178/23, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 203, 207, 526, 627, 628, 629, 631, 777, 792 ЦК України, ст. 124, 125 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», ст. 4, 12, 13, 76 - 82, 133, 137, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (ІК: 00849528, місцезнаходження: вулиця Миру, будинок 4, село Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область, 09170) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (, місцезнаходження: автодорога Київ-Одеса 82км+500м, Білоцерківський район, Київська область), про скасування державної реєстрації припинення оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, обрані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року, у справі № 357/12982/23, провадження № 2-з/357/178/23, шляхом зняття заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204) та :01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 22000,00 грн (двадцять дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.10.2024.

Суддя: О. В. Бондаренко