Провадження № 22-ц/812/1473/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 жовтня 2024 року м. Миколаїв

справа № 484/2559/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 12 липня 2024 року суддею Мельничуком О.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 22 липня 2024 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

про захист земельних прав,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0048, площею 5,2054 га, розташованої в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Земельна ділянка успадкована нею після смерті матері у 2017 році. Земельна ділянка знаходиться в оренді у ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору, укладеного матір`ю 01 грудня 2010 року строком на 50 років. Про перехід до неї права власності на земельну ділянку відповідача повідомлявся листом, який отримав 17 січня 2019 року. Також у листі зазначені реквізити, на які вона просила перераховувати їй орендну плату.

Посилаючись на те, що відповідач систематично не сплачує їй орендну плату, позивачка просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заборгованість за 2022-2023 роки у розмірі 8 625 грн, пеню за період з 27 грудня 2021 року по 27 грудня 2022 року у розмірі 4 721, 64 грн; 3% річних від суми боргу - 129 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 147, 13 грн.

З цих же підстав позивачка ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди та зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку у належному стані за актом приймання-передачі.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що пунктом 9 Договору оренди визначено фіксований розмір орендної плати, який на рік становить 1 585, 96 грн. будь-яких змін до договору сторони не вносили. Отже, вірним та законним застосуванням обчислення розміру орендної плати за 2022- 2023 роки буде 1 585, 96 грн. З цих підстав є необґрунтованим нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення пені за період з 27 грудня 2021 року по 21 грудня 2022 року у зв`язку зі спливом позовної давності за цією вимогою.

У відповіді на відзив позивачка ОСОБА_1 зазначала, що згідно податкової звітності відповідачем нараховується орендна плата саме у розмірі 5 357, 15 грн, а не у розмірі, визначеному при укладанні договору у 2010 році. Тому про стягнення саме такої суми вона просить суд. При цьому позивачка погодилася з доводом про сплив строку позовної давності відносно позовної вимоги про стягнення пені за 2021-2022 роки, та просила стягнути пеню за період з 27 грудня 2022 року по 27 грудня 2023 року, сума якої також складає 4 721, 64 грн.

Також позивачка зазначала, що ТОВ «Агрофірма Корацьких» з часу отримання нею права на земельну ділянку не виплачувало їй орендну плату, тому вона зверталася до суду, та рішенням Первомайського міськрайонного суду від 19 березня 2020 року було стягнуто заборгованість за період 2018-2019 років, та рішенням цього ж суду від 05 липня 2022 року за період 2020-2021 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2024 року позов задоволено. З ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на користь ОСОБА_1 стягнуто 14 622,77 грн, з яких: заборгованість за орендною платою за 2022-2023 роки 8 625 грн, пеня 4 721,64 грн., 3% річних - 129 грн та інфляційні витрати 1 143,13 грн. Договір оренди земельної ділянки від 01 грудня 2010 року розірвано, зобов`язано ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку у належному агротехнічному стані, відповідно до акту приймання передачі. З ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 937,92 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно послався на надану відповідачем довідку про нарахування орендної плати за 2022-2023 роки у розмірі 5 357,15 грн (4 312,50 грн з утриманням податку), оскільки договором оренди передбачено інший розмір орендної плати на рік 1 585, 96 грн.

Безпідставно стягнувши з відповідача збільшену суму орендної плати, суд також безпідставно стягнув пеню, 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з цієї суми.

Крім цього апелянт посилався на те, що суд безпідставно прийняв зміну позивачем предмету позову, про яку він зазначив у запереченнях на відзив, уточнивши, що просить стягнути 4 721, 64 грн пені за період з 27 грудня 2022 року по 27 грудня 2023 року, а не за період з 27 грудня 2021 року по 27 грудня 2022 року як зазначав у позовній заяві. Вважає такий спосіб захисту прав позивачки неналежним.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначала, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» безпідставно оспорює суму стягнутої орендної плати, оскільки саме товариство нараховує її саме у такому розмірі та звітує про це перед податковою інспекцією.

Також позивачка вважає безпідставними посилання апелянта на обрання нею неналежного способу захисту своїх прав, оскільки, припустившись технічної помилки при складанні позовної заяви, вона її виправила подавши заперечення на відзив, до початку розгляду справи по суті. При цьому зміни предмета позову не відбулося.

2.Мотивувальна частина

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином. Позивачка участі у судовому засіданні не приймала, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0048, площею 5,2054 га, що розташована в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Земельна ділянка знаходиться в оренді у ТОВ Агрофірма Корнацьких», за договором від 01 грудня 2010 року, укладеного між матір`ю позивачки - ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», строком на 50 років.

Згідно пункту 11Договору орендна плата має сплачуватися щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок.

Умови Договору щодо виплати орендної плати відповідач не виконував і не виконує, хоча ОСОБА_1 повідомила про своє право власності на орендовану земельну ділянку, надала реквізити для сплати орендної плати та просила її виплатити.

Лист ОСОБА_1 орендарем отриманий 17 січня 2019 року.

У зв`язку не несплатою орендарем орендної плати позивачка двічі зверталася до суду за її стягненням.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2020 року на користь позивачки з відповідача було стягнуто 6 803, 76 грн орендної плати за 2018-2019 роки, пеню за прострочення виплати 3 725, 05 грн, 3 % річних -102 грн, та інфляційні втрати 369, 95 грн.

Рішенням цього ж суду від 05 липня 2022 року з відповідача на користь позивачки стягнуто заборгованість з орендної плати за 2020-2021 роки у розмірі 8 625 грн, 4 722,19 грн пені, 3% річних 518 грн та 1 337, 45 грн. інфляційних втрат.

Позиція апеляційного суду

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до пункту 10 укладеного сторонами договору обчислення розміру грошової форми орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 11 договору визначено виплату орендної плати щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Згідно із пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, ТОВ "Агрофірма Корнацьких" не спростовувало, що позивачка ОСОБА_1 не отримала орендну плату за 2022-2023 роки у передбачені договором строки, та не довело вчинення товариством дій, спрямованих на виконання зобов`язання з виплати орендної плати. Також відповідачем не доведено, що невиплата орендної плати виникла внаслідок неправомірної поведінки позивачки.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 орендної плати з 2022 2023 роки.

Крім стягнення орендної плати ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» пеню за несвоєчасну її виплату.

Обов`язок сплати пені за несвоєчасне внесення орендної плати передбачений пунктом 14 договору оренди, у якому зазначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно наданого позивачкою розрахунку розмір пені за прострочення зобов`язання за договором оренди за період з 27 грудня 2022 року по 27 грудня 2023 року складає 4 721, 64 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті, інфляційних витрат та 3% річних, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Згідно частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведені обставини та визначений судом розмір заборгованості за орендною платою, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 129 грн інфляційних втрат.

Розмір трьох процентів річних за прострочення відповідачем зобов`язання становить 1 147, 13 грн.

Довод апеляційної скарги про визначений договором оренди розмір орендної плати - 1 585, 96 грн, який на думку апелянта і підлягав сплаті позивачці, апеляційний суд оцінює критично, оскільки орендна плати за умова договору та чинного законодавства підлягає індексації, та відповідач самостійно визначився з розміром орендної плати,яка підлягає сплаті позивачці у 2022 2023 роках, та звітував перед податковим органом по сплату орендної плати саме й такому розмірі.

З цих це підстав вважаються неспроможними доводи апеляційної скарги про необхідність розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, виходячи з розміру орендної плати 1 585, 96 грн.

Твердження апелянта про неналежний спосіб захисту прав позивачки шляхом зміни предмета позову з зазначенням про це у відповіді на відзив, а саме клопотання про стягнення 4 721, 64 грн пені за період з 27 грудня 2022 року по 27 грудня 2023 року, а не за період з 27 грудня 2021 року по 27 грудня 2022 року як було зазначено у позовній заяві, колегія суддів оцінює як такий, що не може призводити до скасування рішення, яке є правильним по суті позовних вимог.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення, судові витрати апелянта ТОВ «Агрофірма Корнацьких» залишаються на його рахунку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.М.Базовкіна

Т.В.Крамаренко

---------------------------------

Повну постанову складено 14 жовтня 2024 року