печерський районний суд міста києва
Справа № 201/3217/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань - Ємець Д.О.,

за участю представника відповідача - Хитрової Л.В. ,

розглянувши у судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

19.03.2024 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним.

Мотивуючи позовну заяву ОСОБА_2 вказує, що 06.11.2023 року на її рахунок встановлено кредитний ліміт в розмірі 75 000,00 грн. у шахрайський спосіб поза межами її волевиявлення, який в подальшому протягом 06.11.-07.11.2023 року було знято. З даного питання позивач, також звернулась до правоохоронних органів, та відомості щодо даного факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000758, по якому на даний час триває досудове розслідування.

Вказані обставини в сукупності свідчать про недійсність оспорюваного договору в частині збільшення кредитного ліміту, що і послугувало підставою для звернення до суду.

20.03.2024 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним направлено для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

18.04.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді 22.04.2024, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

14.08.2024 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, внаслідок його безпідставності.

15.08.2024 до суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила відмовити.

У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність нез`явившихся осіб.

Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредиту від 03.09.2020 року. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

06.11.2023 року позивач вказує, що без її згоди було встановлено кредитний ліміт в розмірі 75000,00 грн. і здійснено перекази на картки інших осіб.

За результатами проведеної банком перевірки встановлено наступне:

06.11.2023 року в додатку "Приват24" за заявкою позивача було збільшено кредитний ліміт до 75 000,00 грн.

Відповідач вказує, що як повідомила ОСОБА_2 , про що свідчать записи розмов за номером клієнтської підтримки 3700 № 774618658 від 08.11.2023 року в 17:33:54 та № 774620293 від 08.11.2023 року в 17:48:06, 06.11.2023 року на її фінансовий телефон НОМЕР_1 надійшов дзвінок, невідомий представився працівником Lifecell і повідомив, що проводяться технічні роботи і що для відновлення необхідно повідомити пароль з SMS-повідомлення, яке надійде на її фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , що остання і зробила. Згодом, 08.11.2023 року, виявила по картці № НОМЕР_2 транзакції, які вона не здійснювала.

Також встановлено, що подальше списання кредитних коштів відбулося на картку № НОМЕР_3 , емітет JSC OSCHADBANK.

06/11/2023 20:22:35 06/11/2023 P32 S DB -2,211.00 UAH -2,211.00 -11.00 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

06/11/2023 20:22:59 06/11/2023 P32 S DB -22,296.82 UAH -22,110.00 -296.82 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

06/11/2023 20:23:28 06/11/2023 P32 S DB -22,773.30 UAH -22,110.00 -773.30 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

06/11/2023 20:26:17 06/11/2023 P32 S DB -23,290.88 UAH -22,612.50 -790.88 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

06/11/2023 20:26:53 06/11/2023 P32 S DB -21,738.15 UAH -21,105.00 -738.15 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

06/11/2023 22:28:06 06/11/2023 P33 F CR +1,500.00 UAH +1,500.00 00000001 UKR P 33 Зарахування переказу на картку

06/11/2023 23:02:09 06/11/2023 P33 F CR +2,500.00 UAH +2,500.00 Е8512163 UKR P 33 Зарахування переказу на картку

06/11/2023 23:36:23 07/11/2023 P33 F CR +1,000.00 UAH +1,000.00 31001374 UKR P 33 Зарахування переказу на картку

06/11/2023 23:38:13 06/11/2023 P32 S DB -3,105.45 UAH -3,015.50 -105.45 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

07/11/2023 00:20:51 07/11/2023 P33 F CR +2,400.00 UAH +2,400.00 I02604QH UKR P 33 Переказ коштів. Коментар: Viplata zaima Moneyveo. Не підлягає оподаткуванню. ID платежу

07/11/2023 00:25:13 07/11/2023 P32 S DB -2,587.88 UAH -2,512.50 -87.88 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти

07/11/2023 11:22:14 07/11/2023 P10 F DB -2,449.65 UAH -2,449.65 PARTPAY2 UKR PART PAYMENT SCHEME 2,DNEPR,DNEPROPETR-S P 10 Інше Підтвердження предавторизації: PART PAYMENT SCHEME 2

Позивач вважає, що вказані операції стали можливими шляхом шахрайства третіх осіб, оскільки вона не передавала стороннім особам реквізити карток, логіни, паролі та іншу інформацію, яка б сприяла проведенню оспорюваних транзакцій. А тому, вважає, що є всі підстави для визнання договору в частині встановлення кредитного ліміту недійсним.

Правовідносини, які склалися між сторонами діють у сфері функціонування платіжних послуг в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами, які регулюються, зокрема ЦК України, Законами України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ № 164 від 29.07.2022 року (надалі - Положення № 164), які набрали чинності 01.08.2022 року та діяли на момент вчинення спірних транзакцій.

Зокрема, відповідно до ч. 1 статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 54 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Ініціатор в свою чергу це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (п.21 Закону України «Про платіжні послуги»).

Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема:"... 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи" (стаття 41 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з п. 56 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Дана норма корелюється і з підпунктом 14 пункту 4 розділу І Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, відповідно до якого платіжна операція - дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками.

Відповідно до пунктів 1-3 розділу IV Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів Банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та вимог цього Положення.

Мобільний платіжний інструмент може бути реалізований в апаратно- програмному середовищі мобільного телефону або іншому бездротовому пристрої користувача (далі - мобільний пристрій), що обслуговує оператор телекомунікацій.

Мобільні платежі здійснюються користувачами за банківськими рахунками.

Платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (аб. 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі по тексту - Положення №164).

Відповідно до п. 136 Положення №164, користувач зобов`язаний, зокрема, але не виключно зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

В той же час, згідно із абзацом 7 п. 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» регламентовано, що втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до п. 146 VII Розділу Положення № 164 затверджено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Окрім іншого, судом встановлено, що позивач була зареєстрована в ПК «Приват24» з логіном, що відповідає фінансовому мобільному номеру телефону позивача НОМЕР_1 , на який надійшло повідомлення

"Zmina lohina v Pryvat24. Parol: 82-06. Yakshcho vy ne zdiisnyuvaly tsyu operatsiyu, zvernitsia do chatu-onlain abo zatelefonuite 3700". Створено: 2023-11-06 19:15:35, що підтверджується долученими документами до відзиву, що було передано стороннім особам нібито для розблоковування номеру Lifecell, що призвело до зміни логіну до Приват24 для фізичних осіб на інший номер НОМЕР_4 , за допомогою якого в подальшому було здійснено реєстрацію та вхід до Приват24 і проведення транзакцій .

Тобто, всі фінансові операції здійснені через мобільний застосунок Приват24 з коректним введенням логіну та паролів, які надходили на змінений фінансовий мобільний номер телефону Позивача, що підтверджує належне проведення автентифікації (авторизації) клієнта Банку.

Відповідно до ч. 4 абз. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65 визначено, що «фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації».

Відповідно до абзацу 1 ч.3 розділу Загальні положення Положення № 164, автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про платіжні послуги", визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.

Як вбачається із матеріалів справи та виписок по рахунках Позивача оспорювані фінансові операції з грошовими коштами Позивача на рахунках Банку здійснено з допомогою системи «Приват24» з коректним введенням логіну та паролів.

Система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет, що є загальновідомою інформаціє, яка розміщена в тому числі на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк».

Всі операції у цій системі здійснюються на підставі платіжних інструкцій, наданих Клієнтом через систему.

Правила користування Приват24 викладені за адресою: https://privat24business.pp.ua/privat24-reyestraciya-novogo-koristuvacha/.

Відповідно до Правил користування Приват24, особі, яка бажає зареєструватись у системі «Приват24» та здійснювати управління рахунками з її допомогою, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: номера хоч б однієї з банківських карток клієнта «Приват24», прив`язаних до вказаного номера телефону, ПІН-коду вказаної картки чи саму банківську картку клієнта.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21 (провадження № 61-1725св22) зазначив, що «суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Sim- карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втрачала банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват 24».

Тобто, фінансовий номер телефону клієнта є важливою складовою отримання якісних банківських послуг у АТ «ПриватБанк» та безпеки клієнта.

Окрім цього, висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, відповідно до яких суд зобов`язаний перевірити, чи власна бездіяльність позивача щодо збереження її фінансового номера телефону не сприяла тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер телефону для здійснення несанкціонованих банківських переказів.

Проте, в даному випадку стороною позивача не доведено, що вона самостійно не передала стороннім особам пароль, який надійшов на її фінансовий номер телефону з метою його зміни.

Окрім іншого, з матеріалів справи вбачається, що ввідповідач в результаті вивчення журналу телефонних дзвінків на номер 3700 (канал клієнтської підтримки) встановлено, що 06.11.2023 року та 07.11.2023 року по телефону позивач до Банку не зверталася.

08.11.2023 року в 17:33:54 та 08.11.2023 року в 17:48:06, після проведення з картки позивача оспорюваних операцій з переказу коштів, ОСОБА_2 повідомила Банк про вчинення операцій, проти яких заперечує, що підтверджується записами розмов.

Тобто, всі фінансові операції з рахунками позивача здійснено до повідомлення Банку про шахрайство.

Таким чином, можна дійти до висновку, що втрата грошових коштів сталася через власну недбалість та власну бездіяльність Ппозивача по захисту власних персональних даних і коштів. До того ж, додатково, Позивач на будь-якій картці АТ КБ «ПриватБанк» могла встановити самостійно або на відділенні інтернет-ліміт (на день чи місяць) для здійснення операцій/платежів в мережі Інтернет і встановлення цього ліміту обмежує власника картки у здійснення будь-яких витрат в мережі Інтернет.

Верховним Судом прийнята Постанова суду від 01 липня 2020 р. у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), якою підтверджуються вищевказані правові висновки по цій справі щодо провини в подібних ситуаціях саме Позивача/ клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток АТ КБ «ПриватБанк» в системі „Приват24".

Відповідно до ч.20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги", Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний:

5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги», платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. (ч. 5 ст. 87 «Про платіжні послуги»).

Це положення кореспондує з п. 140 Положення НБУ № 164, яким встановлено, що до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/ або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом».

Таким чином, встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про виявлення несанкціонованої платіжної операції за допомогою платіжної картки, або при підозрі доступу третіх осіб рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до Банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Подібним правовідносинам надано оцінку Верховним Судом по справі №585/1320/16-ц від 6 березня 2018 року, де зазначено, що "Крім того, домоменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк".

Оцінка своєчасного звернення до Банку міститься й у Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21, якою обґрунтовано законність відмови у задоволенні вимог до Банку у зв`язку з відсутністю доказів негайного звернення Позивача до Банку з повідомлянням про втрату електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації, а саме "висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 здійснення 11 травня 2021 року повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» щодо викрадення його майна є законним і обґрунтованим, тобто таким, який відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем АТ КБ «Приват Банк» доведено, що позивач своїми діями (бездіяльністю) сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і подальшому викраденню грошових коштів, у зв`язку з чим Банк не несе відповідальності за проведені операції.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц зробив висновок про те, що відповідач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про викрадення у нього саме кредитної картки та зняття грошових коштів з його карткового рахунку лише 16 вересня 2013 року, тому банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Суди безпідставно вважали, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами у випадку крадіжки картки, і своєчасно повідомив банк та правоохоронні органи про факт викрадення. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Що стосується посилання сторони позивача на те, що 07.11.2023 року позивач звернулась до Відділення поліції № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якого 08.11.2023 року зареєстровано у ЄРДР кримінальне провадження за №0000758, а саме про те, що 06.11.2023 року невстановлена особа, шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа коштами позивача на суму 18 093 гривні, які знаходились на рахунку НОМЕР_5 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то в даному випадку слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В даному випадку, позивачем не надано будь-яких доказів постановляння вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили, щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, на які вона посилається.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом згідно постанов від 28 лютого 2018 року (справа № 473/2315/17), від 06 березня 2018 року (справа № 585/1320/16-ц), від 10 липня 2019 року (справа № 522/22780/15-ц), від 01 липня 2020 року (справа № 712/9107/18) та від 07 грудня 2020 року (справа № 182/5175/16-ц).

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1069 ЦК України визначено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом».

Таким чином, відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До спірних відносин застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши заяву Банк та Клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Проведення спірних транзакцій здійснено з автентифікацією електронного платіжного засобу.

Наявності вини Банку, як сторони договору, на час розгляду даного позову не встановлено, адже особиста участь Позивача в надані доступу третім особам до своїх рахунків через дистанційний застосунок Приват24 й стала причиною списання коштів невстановленими особами.

Звертаємо також увагу Суду, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження від Клієнта, а лише надає клієнту можливість використати суму кредитного ліміту або утриматися від її використання.

Зобов`язання клієнта з повернення кредитних коштів наступає лише в момент використання кредитного ліміту і залежить тільки від волевиявлення клієнта - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS- термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. Саме по собі встановлення кредитного ліміту без його використання позичальником жодних наслідків для сторін не створює.

Таким чином, позивач на власний розсуд вирішує чи використовувати наданий йому кредитний ліміт чи утриматися від його використання. Ключовим моментом є власне дії з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних коштів, а за рахунок кредитних коштів, що становить собою операцію з кредитування рахунку.

Заявку на збільшення розміру кредитного ліміту ініційовано не Банком, а з облікового запису Позивача в Приват 24 від її імені особами, яким ОСОБА_2 надала доступ до свого рахунку, передавши пароль зі свого фінансового номеру телефону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись ст. 129 Конституції України, 2, 12, 13, 202, 203, 215, 234, 610, 611, 628, 629, 638, Цивільного Кодексу України, ст. 4, 12, 13, 19, 60, 76, 81, 89, 95, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач : Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , поштовий індекс 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д; поштовий індекс 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено та підписано 09 жовтня 2024 року.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА