ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5180/13-ц Номер провадження 22-ц/814/2579/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року (повний текст рішення складено 10 квітня 2024 року) та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу вкладу, захист прав споживача та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви ОСОБА_1 .

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (після зміни найменування - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», далі АТ «Ощадбанк») про видачу вкладу, захист прав споживача.

В позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог позивач вказувала, що 05 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» в особі зав. ТВБВ 100200326 ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року, було укладено договір №51102 на вклад «Депозитний Ощадного банку» (далі договір).

На виконання пункту 1.1. вказаного договору позивач внесла, а банк прийняв від неї на депозитний рахунок №51102 кошти в сумі 199254,00 доларів США строком на 3 місяці 3 дні. Днем повернення депозиту було визначено 8 травня 2009 року.

Пунктом 2.7. договору передбачено можливість вилучення всієї суми депозиту або його частини до закінчення строку дії договору.

23 березня 2009 року та 8 квітня 2009 року вона звернулась до філії - Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» з письмовими заявами про вилучення всієї суми депозиту до закінчення строку дії депозитного договору №51102.

Листом від 30 квітня 2009 року №19-08/1370, за підписом начальника філії - ХОУ ВАТ «Ощадбанк» Сороколіти О.В., позивачу було повідомлено про неможливість повернення грошових коштів, які були внесені ОСОБА_1 відповідно до договору у зв`язку з тим, що в ході перевірки банком виявлено відсутність документів, які були нею надані на підтвердження вимог.

15 лютого 2013 року позивач знову звернулась до ХОУ АТ «Ощадбанк» з вимогою про видачу вкладу.

Листом від 22 лютого 2013 року їй було повідомлено про неможливість розгляду її заяви на підставі статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Вважаючи дії банку з відмови видати їй вклад незаконними, позивач у своїй позовній заяві, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 : 199254,00 доларів США депозитного вкладу згідно договору № 51102 на вклад «Депозитний Ощадного банку» від 05 лютого 2009 року (що еквівалентно 7228935,12 грн за курсом НБУ долара США до української гривні 36,28 грн), 5 158,76 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 187159,81 грн) відсотків користування депозитним вкладом; 88827,10 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 3222647,19 грн) 3 % річних прострочення виконання грошового зобов`язання, а всього стягнути 293239,86 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 10638742,10 грн).

Короткий зміст позовної заяви АТ «Ощадбанк»

У серпні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (після зміни найменування - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», далі АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що у своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що 05 лютого 2009 року між нею та ВАТ «Ощадбанк», в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» Писаренко Л.Ф., яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року, укладено договір №51102 на вклад «Депозитний Ощадного банку». ОСОБА_1 на виконання зазначеного договору внесла на депозитний рахунок №51102 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 199254,00 доларів США строком на 3 місяці та 3 дні.

Однак договір, на який позивач посилається як на підставу свого позову, у філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», відсутній. Заява на переказ готівки у розмірі 236150,00 доларів США в установі банку також відсутня. Наявність цієї заяви є обов`язковою вимогою і вона залишається в банку, а квитанція на таку ж суму видається клієнту.

На думку банку, видача квитанції №2 від 09 червня 2008 року представником банку ОСОБА_2 ОСОБА_1 на суму 236150,00 доларів США є зловмисною домовленістю між ОСОБА_1 та представником банку ОСОБА_2 з метою незаконного заволодіння грошовими коштами банку.

Відсутність депозитного договору на суму 236150,00 доларів США та відсутність банківської операції по здійсненню зарахування коштів в сумі 236150,00 доларів США підтверджується електронною випискою усіх банківських операцій ТВБВ №10020/0326 філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», які відображені як в первинних документах банку, так і в балансі фінансової установи - державного банку. Відповідно до даної виписки у час, зазначений у квитанції, - 8 год. 40 хв. за 09 червня 2008 року будь-яка операція не здійснювалась.

До установи банку ОСОБА_1 були надані квитанції: №2 від 08 липня 2008 року на суму 209665,00 доларів США, №1 від 18 липня 2008 року на суму 200665,00 доларів США, №1 від 08 серпня 2008 року на суму 196843,00 доларів США, №2 від 13 серпня 2008 року на суму 191841,00 доларів США.

Договори, на підставі яких можливо було б оформлювати вказані квитанції - відсутні, фінансові операції за договорами або даними квитанціями по вказаним сумам не проводилися.

Кошти в розмірі 199254,00 доларів США ОСОБА_1 в установу банку 09 червня 2008 року о 13 год. 57 хв. не вносила.

У зв`язку з вищевказаним, відповідач у зустрічній позовній заяві просив суд визнати депозитний договір №51102 від 05 лютого 2009 року між представником АТ «Ощадбанк» Писаренко Л.Ф. та ОСОБА_1 недійсним з дня його підписання і стягнути з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 114,70 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2013 року зустрічну позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про видачу вкладу, захист прав споживачів.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про видачу вкладу, захист прав споживача та за зустрічним позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним прийнято до свого провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про видачу вкладу, захист прав споживача задоволено.

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 199254,00 доларів США депозитного вкладу згідно договору № 51102 на вклад «Депозитний Ощадного банку» від 05 лютого 2009 року; 5158,76 доларів США - відсотків за користування депозитним вкладом; 88827,10 доларів США 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а всього стягнуто 293239,86 доларів США.

В задоволенні зустрічного позову АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 15140,00 грн.

Відмовлено в задоволенні вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року та додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року не погодилося АТ «Ощадбанк» та оскаржило їх в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом прохав суд скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк»; вирішити питання про розподіл судових витрат та компенсувати АТ «Ощадбанк» судові витрати на апеляційне оскарження рішення суду за рахунок держави.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року ухвалено за невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, за неправильного застосування судом норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

З огляду на визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України та призначення їй покарання під час розгляду кримінальної справи №642/5561/14-к, суд першої інстанції помилково зробив висновок про наявність між позивачем та відповідачем саме договірних зобов`язань, а також поширення на них норм, передбачених статтею 1058 ЦК України.

Оскільки в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» по операціям за вкладами фізичних осіб ТВБВ №10020/0326 філії Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» відсутні відомості про прийняття банком спірних коштів, то відповідач вважає, що кошти у розмірі 199254,00 доларів США банку позивач не передавала, а банк їх не отримував.

Отже, за відсутності належного підтвердження внесення коштів, договір банківського вкладу №51102 від 05 лютого 2009 року на суму 199254,00 доларів США є неукладеним, тобто не є реальним договором, за яким банком отримана вказана в ньому сума депозиту.

З урахуванням обставин, встановлених ухвалою суду від 28 листопада 2022 року по кримінальній справі №642/5561/14-к, договір №511102 від 05 лютого 2009 року та квитанція №1 від 05 лютого 2009 року є завідомо неправдивими офіційними документами, за якими банком не отримувалась вказана в них грошова сума, а тому договір є неукладеним та таким, що ніколи не існував та за яким у сторін не виникли права та обов`язки.

Крім того, за відсутності вини відповідача, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦПК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Також місцевим судом не було взято до уваги твердження відповідача про пропуск строку звернення до суду з вимогою про стягнення 3 % річних, а також проігноровано заяву про застосування позовної давності до вище викладеної позовної вимоги.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Батюк А.Г., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав їх задовольнити з підстав, що у ній наведені.

Представник ОСОБА_1 адвокат Пожидаєв В.О. під час судового засідання заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 лютого 2009 року між ВАТ «Ощадбанк», в особі завідувача ТВБВ №10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» Писаренко Л.Ф., яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палґвою О.М., та ОСОБА_1 укладено договір №51102 на вклад «Депозитний ощадного банку» на ім`я фізичної особи, відповідно до якого вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору грошові кошти у розмірі 199254,00 доларів США (т.1, а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 1.1. договору №51102 від 05 лютого 2009 року днем повернення депозиту є 08 травня 2009 року.

Згідно квитанції №1 від 05 лютого 2009 року, яка має відповідні реквізити та печатку банку, ОСОБА_1 внесла до каси «Ощадбанку» 199254,00 доларів США, у зв`язку з чим відкрито відповідний рахунок (т.1, а.с. 8).

Вказані кошти у розмірі 199254,00 доларів США ОСОБА_1 внесла на підставі укладеного 05 лютого 2009 року договору №51102 на вклад «Депозитний ощадного банку» на ім`я фізичної особи між ВАТ «Ощадбанк», в особі завідувача ТВБВ №10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року, та ОСОБА_1 , відповідно до якого вкладник вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок №51102 на умовах цього договору, грошові кошти у розмірі 199254,00 доларів США (т.1, а.с. 9-10).

Сторонами по справі визнається той факт, що на час укладення зазначеного договору ОСОБА_2 діяла від імені АТ «Ощадбанк», як керуючий ТВБВ №10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк».

Так, відповідно наказу начальника філії - Харківське обласне управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» №4 від 03 січня 2008 року завідуючій філії ТВБВ №100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_2 було надано право засвідчення довіреностей, заповідальних розпоряджень та підпису поточних і депозитних договорів на залучення коштів фізичних осіб (т.1, а.с. 262-263).

Крім того, ОСОБА_2 , як завідуючій філії ТВБВ №100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», 27 травня 2008 року Харківським обласним управлінням ВАТ «Державний Ощадний банк України» була видана довіреність на підписання довіреностей на приймання товарно-матеріальних цінностей, підписувати правочини, в тому числі укладати та підписувати договори (правочини) щодо здійснення банківських операцій: приймання вкладів (депозитів) від юридичних (крім банків) і фізичних осіб, також на відкриття і ведення поточних рахунків клієнтів в грошовій одиниці України, розміщення залучених коштів (крім банків) від імені ВАТ «Ощадбанк» на умовах, встановлених банком, та на власний ризик, проведення операцій з валютними цінностями (т. 1, а.с. 261).

23 березня 2009 року та 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Харківської обласної філії ВАТ «Державний ощадний банк України» із заявою про закриття рахунку та повернення їй суми вкладу.

На підтвердження своєї вимоги ОСОБА_1 надала банку копію договору №51102 від 05 лютого 2009 року, а також копії квитанцій №2 від 08 липня 2008 року на суму 209665,00 доларів США, №1 від 18 липня 2008 року на суму 200665,00 доларів США, №1 від 08 серпня 2008 року на суму 196843,00 доларів США, №2 від 13 серпня 2008 року на суму 191841,00 доларів США.

Листом від 30 квітня 2009 року №19-08/1370 Харківським обласним управлінням Державного ощадного банку України ОСОБА_1 повідомлено, що відомості, викладені в наданих нею документах не відповідають даним бухгалтерського обліку філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», і не відображаються в жодному документі, які знаходяться в банківській установі. З цих підстав позивачу повідомлено про неможливість повернення їй грошових коштів (т. 1, а.с. 11-12).

ОСОБА_1 повторно звернулася із заявою про видачу депозитного вкладу у лютому 2013 року, однак листом від 22 лютого 2013 року №19-10/72-72/к Харківське обласне управління Державного ощадного банку України повідомило позивачу, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» подану заяву неможливо розглянути (т.1, а.с. 13).

Місцевим судом також встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року у справі №642/5561/14-к ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України (т. 2, а.с.160-174).

Вказаний вирок Жовтневого районного суду м. Харкова залишений без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року, та набрав законної сили (т. 2, а.с. 175-220).

За результатами касаційного перегляду вказаних судових рішень постановою Верховного Суду від 16 січня 2024 року вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_3 скасовано і призначено новий розгляд провадження у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року та ухвала Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року Верховним Судом залишені без змін.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У частині, яка не скасована Верховним Судом, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року встановлені обставини, які згідно частини шостої статті 82 ЦПК України є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду.

Зокрема, вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді завідуючої ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 4, будучи службовою особою, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнювала ввірені їй грошові кошти ВАТ «Державний Ощадний банк України», які отримувала для внесення в касу банку від клієнта ОСОБА_1 , за наступних обставин.

В лютому 2007 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_2 в приміщенні ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» (надалі - філії банку), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера договір, номер якого в ході досудового слідства не встановлений, з ОСОБА_1 на відкриття останньою депозитного рахунку в доларах США у ВАТ «Ощадбанк» терміном на 1 рік під 5 % річних, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку. Цього ж дня ОСОБА_2 уклала даний договір з ОСОБА_1 . При цьому один примірник зазначеного договору ОСОБА_2 завірила власним підписом і печаткою філії банку, після чого видала його ОСОБА_1 . Отримавши від ОСОБА_1 у зв`язку з укладанням вищевказаного договору 4 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 20200,00 грн), ОСОБА_2 , склавши та роздрукувавши за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, видала їй підписану нею та завірену печаткою філії банку квитанцію, номер якої в ході розслідування не встановлений, в якій була відображена отримана від ОСОБА_1 грошова сума. Отримані грошові кошти ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, не оприбуткувала по касі філії банку, привласнила їх, звернувши на власну користь.

Продовжуючи злочинну діяльність, в квітні 2008 року (точна дата в ході досудового слідства не встановлена) ОСОБА_2 в приміщенні філії банку за вищевказаною адресою, склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера договір, номер якого в ході досудового слідства не встановлений, з ОСОБА_1 на відкриття останньою депозитного рахунку в доларах США у ВАТ «Ощадбанк» терміном на 1 рік під 5 % річних, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку. Цього ж дня ОСОБА_2 уклала даний договір з ОСОБА_1 . При цьому один примірник зазначеного договору ОСОБА_2 завірила власним підписом і печаткою філії банку, після чого видала його ОСОБА_1 . Сума депозитного вкладу відповідно зазначеного договору - 124 000,00 доларів США, яка складалася із грошових коштів в сумі 4 000,00 доларів США, за укладеним в лютому 2007 року договором і грошових коштів в сумі 120 000,00 доларів США, які ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в день укладання нового договору на відкриття депозитного рахунку в доларах США. Також ОСОБА_2 , склавши та роздрукувавши за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, особисто видала підписану нею та завірену печаткою філії банку квитанцію, номер якої в ході розслідування не встановлений, в якій була відображена сума депозитного вкладу ОСОБА_1 - 124 000,00 доларів США. Отримані грошові кошти в сумі 120 000,00 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 606 000,00 грн) ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, не оприбуткувала по касі філії банку, привласнила їх, звернувши на власну користь.

Після цього, в травні 2008 року (точна дата в ході досудового слідства не встановлена) ОСОБА_1 , в приміщенні філії банку передала ОСОБА_2 15 000,00 доларів США для розміщення їх на своєму депозитному рахунку, відкритому, як вона вважала, у зв`язку з укладенням між нею та ВАТ «Ощадбанк» в особі ОСОБА_2 в квітні 2008 року договору на відкриття депозитного рахунку в доларах США. На підтвердження факту отримання коштів ОСОБА_2 , склавши та роздрукувавши за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, особисто видала підписану нею та завірену печаткою філії банку квитанцію, номер якої в ході розслідування не встановлений, в якій була відображена сума депозитного вкладу ОСОБА_1 - 139 000,00 доларів США. Отримані грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 75 750,00 грн) ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, не оприбуткувала по касі філії банку, привласнила їх, звернувши на власну користь.

Після цього, 09 червня 2008 року ОСОБА_1 , в приміщенні ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 4, уклала з ВАТ «Ощадбанк» в особі ОСОБА_2 договір № 51093 від 09 червня 2008 року на відкриття депозитного рахунку в доларах США на суму 236 150,00 доларів США, який склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку. При цьому вказана сума була визначена шляхом додавання залишку грошових коштів по попередньому депозитному договору на суму 139 000,00 доларів США і додатково розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 коштів в сумі 97 150,00 доларів США. Один екземпляр зазначеного договору ОСОБА_2 , завіривши своїм підписом та печаткою філії банку, видала ОСОБА_1 , додатково, склавши та роздрукувавши за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, надала їй квитанцію № 2 від 9 червня 2008 року, в якій була відображена сума депозитного вкладу ОСОБА_1 - 236 150,00 доларів США. Отримані грошові кошти в сумі 97 150,00 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 739 496,08 грн) ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, не оприбуткувала по касі філії банку, привласнила їх, звернувши на власну користь.

Після цього, 08 липня 2008 року ОСОБА_1 , в приміщенні філії банку за вищевказаною адресою, звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів в сумі 27 500,00 доларів США зі свого депозитного рахунку, який на її думку був відкритий в банку. ОСОБА_2 , з метою уникнення викриття в скоєнні привласнення ввірених їй раніше грошових коштів, видала ОСОБА_1 27 500,00 доларів США і з метою створення видимості законності проведених операцій, ОСОБА_2 склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, новий договір на відкриття ОСОБА_1 депозитного рахунку в доларах США між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк», з урахуванням відсотків по вкладу на суму 209665,00 доларів США, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, надавши на підтвердження зазначеної суми квитанцію № 2 від 08 липня 2008 року, підписану нею та завірену печаткою філії банку, на якій відображений номер договору № 51094, після чого вказану квитанцію передала ОСОБА_1 .

Після цього, 18 липня 2008 року ОСОБА_1 , в приміщенні ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 4, звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів в сумі 9 000,00 доларів США зі свого депозитного рахунку, який, на її думку, був відкритий в банку. ОСОБА_2 , з метою уникнення викриття в скоєнні привласнення ввірених їй раніше грошових коштів, видала ОСОБА_1 9 000,00 доларів США і з метою створення видимості законності проведених операцій, склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, квитанцію № 1 від 18 липня 2008 року на суму 200 665,00 доларів США, підписану нею та завірену печаткою філії банку, в якій відображений номер договору № 51094, після чого вказану квитанцію передала ОСОБА_1 .

Після цього, 08 серпня 2008 року ОСОБА_1 , в приміщенні філії банку за вищевказаною адресою звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів в сумі 4 600,00 доларів США зі свого депозитного рахунку, який на її думку був відкритий в банку. ОСОБА_2 , з метою уникнення викриття в скоєнні привласнення ввірених їй раніше грошових коштів, видала ОСОБА_1 4600,00 доларів США і з метою створення видимості законності проведених операцій, склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, новий договір на відкриття депозитного рахунку в доларах США між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» від 08 серпня 2008 року по вкладу на суму 196 843,00 доларів США, з урахуванням відсотків за попередніми вкладами, на підтвердження чого ОСОБА_2 , не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, склала квитанцію № 1 від 08 серпня 2008 року на суму 196 843,00 доларів США, підписану нею та завірену печаткою філії банку, в якій відображений номер договору № 51095, після чого вказану квитанцію передала ОСОБА_1 .

Після цього, 13 серпня 2008 року ОСОБА_1 , в приміщенні філії банку за вищевказаною адресою звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів в сумі 5 000,00 доларів США зі свого депозитного рахунку, який, на її думку, був відкритий в банку. ОСОБА_2 з метою уникнення викриття в скоєнні привласнення ввірених їй раніше грошових коштів, видала ОСОБА_1 5 000,00 доларів США і з метою створення видимості законності проведених операцій, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, склала квитанцію № 2 від 13 серпня 2008 року на суму 191 843,00 доларів США, підписану нею та завірену печаткою філії банку, в якій відображений номер договору № 51095, після чого вказану квитанцію передала ОСОБА_1 .

Після цього, 5 лютого 2009 року ОСОБА_1 , в приміщенні філії банку за вищевказаною адресою, звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів в сумі 400,00 доларів США зі свого депозитного рахунку, який на її думку був відкритий в банку. ОСОБА_2 , з метою уникнення викриття в скоєнні привласнення ввірених їй раніше грошових коштів, видала ОСОБА_1 400,00 доларів США і з метою створення видимості законності проведених операцій, склала та роздрукувала за допомогою службового комп`ютера і принтера, не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, новий договір № 51102 від 05 лютого 2009 року на відкриття депозитного рахунку в доларах США між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» на суму 199 254,00 доларів США, з урахуванням відсотків за попередніми вкладами, який завірила власним підписом та печаткою філії банку і, додатково, ОСОБА_2 , не відобразивши в програмно-технічному комплексі АСВО «Вклади» філії банку, склала квитанцію № 1 від 05 лютого 2009 року на суму 199 254,00 доларів США, підписану нею та завірену печаткою філії банку, в якій відображений номер договору № 51102, після чого вказану квитанцію передала ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_2 , зловживаючи службовим становищем, за період часу з лютого 2007 року по 05 лютого 2009 року, привласнила грошові кошти ВАТ «Ощадбанк», в особливо великих розмірах, які отримувала для внесення в касу банку від клієнта ОСОБА_1 в сумі 243961,00 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 1 501 591,50 грн), які в касу банку не внесла, а звернула на свою користь (т. 2, а.с.160-220).

Крім того, ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року встановлено, що з аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , працюючи з 04 серпня 2000 року відповідно до наказу начальника Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» № 290 на посаді завідуючої ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 4, була службовою особою, тобто обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до посадової інструкції, до посадових обов`язків ОСОБА_2 входило: керівництво всією діяльністю відділення в межах наданих їй прав згідно з затвердженими штатним розписом та економічними нормативами, з використанням сучасних методів управління персоналом, забезпечення та виконання своєчасного та якісного проведення визначених банківських та інших операцій, на підставі наданого правлінням ВАТ «Ощадбанк» дозволу на право проведення відділенням окремих операцій в національній та іноземній валюті, керування всіма видами забезпечення та обслуговування діяльності відділення, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків та зарахування коштів на них, здійснення операцій з використанням банківських платіжних карток, організація та контроль первинного обліку діяльності відділення банку, організація роботи щодо забезпечення збереження грошових коштів і цінностей довірених банку, забезпечення неухильного дотримання вимог чинного законодавства, нормативних актів НБУ, відомчих нормативних актів Ощадбанку, забезпечення виконання та збереження документів, бланків суворої звітності, печаток і штампів, пломбірів, здійснення відкриття (закриття) приміщення та сховища (сейфа) відділення, та розподіл цих функцій і контроль у разі виконання цих обов`язків підлеглими працівниками, забезпечення дотримання лімітів залишків в касі та дотримання правил їх зберігання, забезпечення у відділенні раціональної експлуатації, законного використання та збереження виділених матеріально-технічних засобів банку, забезпечення контролю за додержанням персоналом правил норм охорони праці та протипожежного захисту, виконання та забезпечення виконання підлеглими працівниками законів про працю та правил внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення здійснення ідентифікації, вивчення клієнтів, виявлення операцій, які підлягають фінансовому моніторингу, та надання повідомлень про такі операції сектору з фінансового моніторингу, використання комп`ютерів та засобів криптозахисту в обсязі своїх службових обов`язків, дотримання технологічної дисципліни в роботі з програмним забезпеченням робочого місця, виконання правил користування та зберігання засобів криптозахисту, встановлення (в разі надання на то повноважень) та підписання службового розпорядження про встановлені курсу купівлі та продажу іноземної валюти та дорогоцінних металів.

Крім того, ОСОБА_2 як завідуючій філії ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» були видані довіреності на прийняття вкладів (депозитів) від юридичних (крім банків) і фізичних осіб, також на відкриття і ведення поточних рахунків клієнтів в грошовій одиниці України, проведення операцій з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті.

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 25 вересня 2000 року, ОСОБА_2 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей і зобов`язалася: обережно поводитись з переданими їй на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходів щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про всі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених їй цінностей; суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

В своїх письмових запереченнях на апеляційні скарги представників потерпілих ОСОБА_2 підтвердила, що в її обов`язки входило керівництво усією філією «Ощадбанку», в межах своїх прав, а саме: забезпечення контролю та зберігання, проведення якісних банківських операцій, відкриття рахунків в національній та іноземній валюті, заключати договори про відкриття та закриття рахунків, ведення рахунків від імені АТ «Ощадбанк України» в особі ОСОБА_2 з правом підпису та печатки, що вказує на те, що вона наділена правами службової особи, що відповідає статті 191 КК України та статті 366 КК України, а тому вона наділена адміністративно-господарськими обов`язками.

Отже, ОСОБА_2 у силу своїх обов`язків була наділена повноваженнями щодо розпорядження грошовими коштами ВАТ «Державний Ощадний банк України», що безпосередньо вказує на виконання нею організаційно-розпорядчих функцій, а отже обвинувачена була службовою особою і разом із тим вчинення інкримінованого їй злочину було можливе лише завдяки використанню нею свого службового становища.

Позиція апеляційного суду

Щодо стягнення суми коштів за договором банківського вкладу

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплені у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

У частині третій статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно частин першої, шостої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 718/2903/19 (провадження № 61-20521св21) зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга вказаної статті). […] Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516). Відповідно до пункту 1.6 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. […] Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року».

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог позивачем місцевому суду надано копію договору №51102 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 05 лютого 2009 року, квитанцію № 1 від 05 лютого 2009 року про внесення ОСОБА_1 на виконання умов депозитного договору 199254,00 доларів США.

Аналізуючи подані до суду докази, місцевий суд встановив, що зміст договору банківського вкладу №51102 від 05 лютого 2009 року, квитанція про прийняття готівки від 05 лютого 2009 року мають усі необхідні реквізити та підтверджують те, що між банком, від імені якого діяла уповноважена особа ОСОБА_2 , і вкладником виникли договірні відносини.

У свою чергу, ОСОБА_1 , отримавши видані банком документи, не була зобов`язана перевіряти, чи потрапили кошти на її депозитний рахунок, адже відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема договором банківського рахунку, а пункт 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України, затверджених постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу), вказано, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція, або інший документ, який підтверджує про внесення готівки.

При цьому, згідно позиції Верховного Суду України у справі № 6-352цс16 від 06 квітня 2016 року, якщо вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов`язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Зрештою, сама суть кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 зводиться до завдання збитків банку нею, як уповноваженим представником банку, тобто складу злочину, передбаченого статтею 191 КК України - привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірено особі чи перебувало у її віданні, де банк має статус потерпілого, тому дії ОСОБА_2 кваліфіковані за фактом завдання збитків банку, а не ОСОБА_1 . Остання не може нести відповідальність за протиправні дії працівника банку, адже вона звернулася й уклала договір з банком, як юридичною собою, а не його представником, як фізичною особою.

Тобто, наявними у справі належними та допустимими доказами підтверджується факт укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» 05 лютого 2009 року депозитного договору, за умовами якого банк зобов`язаний повернути вкладнику на його вимогу суму депозиту разом з відсотками згідно умов договору. При цьому, факт шахрайства з боку уповноваженої банком на підписання договору особи не має юридичного значення і не звільняє банк від обов`язку належного виконання умов договору, укладеного між ним та позивачем, зважаючи на ту обставину, що саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Тому недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

У справі, що переглядається, установивши факт укладення сторонами договору банківського вкладу з внесенням позивачем грошових коштів на депозитний рахунок та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення суми вкладу у розмірі 199254,00 доларів США з АТ «Державний ощадний банк України».

Щодо вимоги про стягнення 3 % річних за користування утриманими коштами за договором банківського вкладу

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 202/5076/19 (провадження № 61-7907св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 757/50728/17-ц (провадження № 61-9237св20) зазначено, що «строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок про те, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання».

Отже, після припинення дії депозитного договору між сторонами припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу, а до грошового зобов`язання банку зі сплати коштів (повернення вкладу і процентів) підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення коштів за договором банківського вкладу відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач зазначила, що 3 % річних за неповернення коштів у розмірі 199254,00 доларів США за депозитним договором №51102 складає 88827,10 доларів США (за період з 08 травня 2009 року по 01 листопада 2023 року). Розрахунок позивача відповідачем спростований не був, відтак законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення вищевказаної вимоги ОСОБА_1 та стягнення на її користь 3 % річних за весь час невиконання грошового зобов`язання, зважаючи, зокрема, на те, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу позовна давність не поширюється, а у справі, що переглядається, предметом спору є саме вимога про стягнення коштів за договором депозитного вкладу, при цьому нарахування 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, тому на зазначені вимоги позовна давність не поширюється (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20)).

Щодо інших доводів апеляційної скарги

З огляду на матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 у справі № 6-352цс16 зроблено правовий висновок про те, що договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Верховний Суд України вказав, що при розгляді цієї справи суди дійшли помилкового висновку щодо спричинення шкоди діями працівника банку вкладнику, адже з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода вищезазначеним злочином. Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц зроблено висновок про те, що банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відносини між клієнтом та банком з приводу банківського вкладу варто розглядати через призму договірних.

У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Отже, з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 правомірно сподівалася на належне оформлення вказаного депозитного договору з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивачі не можуть бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ними виконані умови укладених угод.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, де Велика Палата Верховного Суду вказала, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц.

Доводи апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» щодо недоведеності факту укладання між сторонами договору банківського вкладу з підстав відсутності оригіналів документів, які підтверджують дотримання письмової форми договору, та непідтвердження факту внесення позивачем грошових коштів до банку належними та допустимими доказами, апеляційним судом відхиляються, зважаючи на наступне.

На підтвердження укладення депозитного договору та факту внесення за ним грошових сум в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, зокрема: належним чином засвідчені копії договору № 51102 від 05 лютого 2009 року, квитанція №1 від 05 лютого 2009 року, які в сукупності свідчать про доведеність факту укладення між сторонами депозитного договору, внесення позивачем, як вкладником, коштів та обов`язок відповідача, як банківської установи, повернути ці кошти.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц).

З огляду на відсутність підстав для скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року, то, враховуючи доводи апеляційної скарги відповідача, відсутні підстави й для скасування додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

О.О. Панченко