ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8208/24 Справа № 185/5939/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Власенка Сергія Тофіковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування завданої моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2024 року закрито провадження у справі.

Не погодившись з такою ухвалою, адвокат Власенко С.Т., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2024 року скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити вимоги та встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України та стягнути з російської федерації моральну шкоду у розмірі 1 690 520 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду не було підстав для закриття провадження по справі з посиланням на ст.255 ЦПК України. Звертає увагу на практику Верховного Суду в подібних справах. Вказує, що відповідач не користується судовим імунітетом.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано суду доказів наявності згоди компетентного органу відповідача. Обставини, на які посилається позивач, суперечать вимогам ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право". Україна не є учасницею зазначених позивачем конвенцій (Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, Європейській конвенції про імунітет держав). Відсутність згоди унеможливлює виконання ймовірного рішення про відшкодування шкоди особі і не дасть змоги реально захистити права особи, оскільки позивач не зможе отримати справедливу сатисфакцію за свої порушені права.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до стаття 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;відсутній предмет спору; набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про встановлення факту, що має юридичне значення та відшкодування завданої моральної шкоди та просив суд встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України та стягнути з російської федерації моральну шкоду у розмірі 1 690 520 грн.

Позивач посилався на те, що він народився у м.Рубіжне Луганської області там проживав та був зареєстрованим. Навесні 2022 року він був вимушений переїхати, задля збереження свого життя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що рф чинить збройну агресію проти України.

Враховуючи те, що вчинення рф з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється до сьогоднішнього часу, рф заперечує суверенітет України, а тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Так, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з рф, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства рф в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, а починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з рф.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

Рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі громадянину України. рф діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №490/9551/19, від 27 липня 2022 року у справі № 308/9708/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутній обов`язок отримувати згоду компетентних органів рф на пред`явлення до неї позову та залучення до участі у справі як відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі в частині відсутності підстав для закриття провадження у справі , ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Правові підстави для розгляду даної справи по суті позовних вимог у суду апеляційної інстанції на даному етапі відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Власенка Сергія Тофіковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида