Справа №442/6395/24
Провадження №2/442/1578/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.,

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, а також визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, як батьком та основним і єдиним його утримувачем та таким, що самостійно виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_4 та 03.05.2023 донька ОСОБА_5 . Подружнє життя з відповідачкою з самого початку складалось добре. Однак, згодом їхні стосунки почали погіршуватися, виявилося, що у них різні погляди на життя, ведення спільного побуту. Протягом декількох місяців проживають окремо. Молодша донька ОСОБА_5 проживає разом з відповідачкою, а син залишився проживати з ним і повністю перебуває на його утриманні. Між ними відсутні фактичні шлюбні відносини, шлюб існує формально. Зазначає, що між ними відсутні такі складові сім`ї як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявністю взаємних прав та обов`язків подружжя. Так як примирення між ними неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичного припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги втрату почуття відповідальності один перед одним, вважає, що наявні об`єктивні підстави для розірвання шлюбу.

Крім цього, покликається на те, що з його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали б проживання сина разом з ним, чи негативно впливали на його виховання та розвиток так як він працевлаштований та здоровий. Зважаючи на те, що у них з відповідачем виникають постійні конфлікти з приводу визначення місця проживання їхніх дітей, він бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_4 з ним. Вважає, що визначення місця проживання дитини з ним відповідатиме його інтересам і сприятиме його гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 06.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 28.08.2024. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Ухвалою суду від 28.08.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 06.09.2024. Зобов`язати Орган опіки та піклування - Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради надати висновок щодо розв`язання спору - визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати Орган опіки та піклування - Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради провести невимушену бесіду з ОСОБА_3 в домашніх або інших комфортних для нього умовах щодо визначення місця проживання разом з батьком та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Представник позивач адвокат Партика О.В. в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити. Додатково суду пояснила, що після повернення з-за кордону матері її довірителя, почалися конфлікти між свекрухою та невісткою (відповідачкою по справі), особливо конфлікт загострився після народження у подружжя молодшої дочки. Дана ситуація призвела до того, що відповідач з дочкою переїхала у квартиру своїх батьків, а сина залишила проживати з чоловіком. Позивач, зважаючи на те, що його мама більше 10 років працюючи за кордоном допомагала його сім`ї, а також те, що у даний час вона часто хворіє та потребує постійного догляду - не може залишити матір. Він намагався примиритися з дружиною, однак до очікуваного результату це не призвело, подружжя протягом тривалого часу проживає окремо, не веде спільного господарства, примирення між ними є неможливе. Син подружжя ОСОБА_4 проживає з батьком, вони дуже прихильні один до одного. Позивач не заперечує, щоб дружина бачилася з сином, як і дружина не заперечує, щоб він бачився з донькою. Однак, вважає, що слід визначити місце проживання сина саме з ним, оскільки він може забезпечити йому належні умови проживання і виховання, дбаючи про нього та належно забезпечуючи.

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що конфлікти між подружжям розпочалися і тривають через маму позивача - її свекруху, а тому декілька місяців тому, забравши молодшу доньку, вона переїхала до батьків, де немає умов для проживання її двох дітей та й фінансово утримувати сина станом на сьогодні вона, фактично, не спроможна, хоча вона періодично з ним бачиться і спілкується. Вважає, що примирення між нею та чоловіком, станом на сьогодні є неможливим.

Представник третьої особи ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Судом встановлено:

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.08.2011 у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №338. (серія 1-СГ №168390)

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, протягом тривалого часу проживають окремо, шлюб носить формальний характер.

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади №2024/008507974 від 17.07.2024 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом обстеження умов проживання квартири АДРЕСА_2 умови проживання задовільні, загальна площа квартири 56 кв.м. У квартирі електро- та водопостачання, квартира облаштована усіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: ОСОБА_8 , 2012 року народження, забезпечений окремим ліжком, письмовим столом комп`ютером, шафою для одягу. Також забезпечений всім шкільним приладдям, сезонним одягом та взуттям. Дочка ОСОБА_7 проживає окремо. Стосунки в родині дружні.

З висновку лікаря-спеціаліста №204 від 08.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 піклується про здоров`я дитини ОСОБА_3 , при потребі приводить сина на прийом до сімейного лікаря.

Як вбачається з довідки Art.Dental від 08.08.2024 ОСОБА_3 проходить стоматологічне лікування в стоматології " Art.Dental ". На заплановані візити лікаря стоматолога дитина ОСОБА_3 з`являється у супроводі батька ОСОБА_1 .

ОСОБА_9 , сусідка позивача надала до су письмову заяву, в якій підтверджує факт самостійного виховання ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 . Мар`ян - хороший батько, виховує дитину самостійно, утримує та забезпечує життя сина усім необхідним. Місце проживання його дружини - їй невідоме.

ОСОБА_10 , сусідка ОСОБА_1 надала суду письмову заяву, в якій також зазначає про те, що батько сам виховує сина ОСОБА_4 . Він хороший батько, утримує дитину та забезпечує життя сина усім необхідним. Їй відомо, що його дружина ОСОБА_11 проживає окремо, сином не цікавиться, не бере участі в його вихованні.

23.08.2024 практичним психологом вищої категорії В. ОСОБА_12 сформовано висновок за результатами психологічного дослідження №82 на предмет визначення психологічної доцільності проживання дитини разом із батьком або з матір`ю малолітнього ОСОБА_3 . У зазначеному висновку вказано, що під час консультування ОСОБА_13 були використані різноманітні ігри і тестові матеріали, розраховані на вік хлопця. Із запропонованими завданнями він успішно впорався, що свідчить про відповідний віковий сенсорний, розумовий і емоційний розвиток школяра. Під час консультативної бесіди з ОСОБА_4 було з`ясовано, що він добре навчається у Гімназії № НОМЕР_1 м.Дрогобича і де в нього склалися добрі стосунки з вчителями і учнями. У хлопця є друзі в будинку, у якому він живе, вдома йому створені всі умови для навчання і відпочинку. На дозвіллі хлопець грає у футбол, відвідує секцію бойового гопака. Арсеній розповів, що йому дуже добре жити разом із татом, який повноцінно задовольняє його матеріальні, емоційні і духовні потреби. Хлопець висловлюється категорично проти можливості проживати окремо від батька. Під час спільного перебування на консультації батько і син демонстрували злагоджену комунікацію між собою, зацікавлене і приязне ставлення один до одного, що свідчить про конструктивну соціальну взаємодію і сприятливу емоційну атмосферу в їхніх стосунках. Психоемоційний стан ОСОБА_4 вивчався за допомогою Методу колірних виборів (МКВ) - модифікованого колірного тесту Люшера. Інтерпретуючи результати тестування за цією методикою, звертає увагу на упорядкованість, методичність і самостійність дій дитини. У хлопця існує потреба у співчутті і розумінні, самоповазі і повазі з боку значущого оточення. Спостерігається помірний рівень тривожності, загальний психоемоційний стан задовільний. Особистісні особливості ОСОБА_4 досліджувалися за допомогою проєктивної методики «Неіснуюча тварина». У інтерпретації результатів цієї методики звертає увагу на дещо занижену самооцінку, захисну агресивність, недостатню розвиненість навичок спікування. Актуальна сімейна ситуація у сприйнятті дитини вивчалася за допомогою методики "Кінетичний малюнок сім?ї". На малюнку ОСОБА_4 відтворив неповну повноцінно функціонуючу сім?ю, що складається (перелічується за рейтингом суб?єктивної значущості для хлопця) з бабусі ОСОБА_14 , тата ОСОБА_17 і самого ОСОБА_4 . Із опису діяльності членів сім?ї видно, що хатні справи ведуться із урахуванням інтелектуальних, емоційних і матеріальних потреб хлопця. Батько, п. ОСОБА_18 , слугує міцним надійним фундаментом для зростання ОСОБА_4 , становлення його у житті. Усі фігури на малюнку ретельно промальовані, бар?єри між ОСОБА_4 і іншими членами сім?ї відсутні, що свідчить про приязне ставлення хлопця до них. Підсумовуючи результати інтерпретації отриманих за цією методикою результатів, можна говорити про задовільну для хлопця сімейну ситуацію, яка склалася на теперішній час. Фігура п. Ірини Шевців на малюнку відсутня, що свідчить про незалученість її на теперішній час у сімейні стосунки і неактуальність для дитини спілкування з нею. Можна констатувати, що Арсеній має гарний всебічний розвиток, батько робить усе можливе для задоволення матеріальних, інтелектуальних і духовних потреб хлопця, дитина в сім?ї оточена піклуванням і любов?ю. Зазначено, що теперішній віковий період у становленні особистості ОСОБА_13 надзвичайно важливий і відповідальний. Зараз хлопець перебуває у молодшому підлітковому віці. З точки зору фізіології, підлітковий вік - вік кризовий, а саме, це період інтенсивного непропорційного росту організму, вік статевого дозрівання, коли підліток переживає «гормональний шторм». Дитина у цьому віці надзвичайно чутлива до несприятливих чинників середовища, негараздів у соціальних стосунках. Для внутрішньої гармонії вона потребує демократичного стилю спілкування, стосунків з оточуючими «на рівних», потребує, щоби вони зважали на її особистість, її потреби і бажання. При нехтуванні цими життєво важливими потребами дитини можливе виникнення заниженої самооцінки, високого рівня тривожності, різноманітних фобій, невротичних розладів. Зараз надзвичайно важливою є роль батьків, особливо матері, у психологічному благополуччі дитини. У цьому випадку матір, п. Ірина Шевців, самоусунулася від виховання і догляду за власною малолітньою дитиною, її матеріальної підтримки, виконання своїх материнських обов?язків, і ця функція на теперішній час частково компенсується можливістю спілкування з бабусею ОСОБА_14 . За обставин, які склалися, у першу чергу, потрібно враховувати інтереси дітей, а також осіб, які безпосередньо ними опікуються. Виходячи з отриманої під час консультування інформації і керуючись науковими засадами вікової, педагогічної, медичної психології, психології особистості і психологічної сім`ї, рекомендується з метою збереження ментального здоров`я Арсенія, запобігання психологічної травматизації, виникнення в малолітньої дитини невротичних розладів і деформацій особистості, яка перебуває на стадії формування, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_13 на користь батька, ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду представлено Акт обстеження умов проживання від 28.08.2024 згідно з яким у квартирі АДРЕСА_2 для виховання та розвитку дитини створені такі умови: Шевців Арсеній забезпечений окремим ліжком, письмовим столом, комп`ютером, шафою для одягу. Також забезпечений шкільним приладдям, сезонним одягом та взуттям.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №761/33261/16-ц від 26.11.2018 про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду.

Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 наголошено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17.

У постанові постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17 встановлено обов`язок суду враховувати висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2024 №465/6496/19 (61-16408св23) рекомендовано: якщо це можливо, суди не повинні допускати розлучення братів і сестер.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги позицію неповнолітнього щодо вибору свого місця проживання, а також той факт, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживають разом із батьком, який дбає про її належні умови прожиття та розвиток, тобто є її основним та єдиним утримувачем, самостійно виховує її, суд вважає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком підставними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки таке рішення суду відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 06.08.2011 та зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №338.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , як батьком та основним і єдиним його утримувачем та таким, що самостійно виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Дрогобицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 11.10.2024.

Суддя Павлів З.С.