ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8805/24 Справа № 185/6677/23 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ Конкорд Федорченко А.В. на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Юдіна С.Г.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний банк «Конкорд» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 60.18.000293 від 27.09.2027 року в розмірі 74 336 грн. 76 коп., яка складається з: прострочена заборгованість по тілу кредиту 31 242 грн. 91 коп., прострочена заборгованість за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості 20 093 грн. 85 коп., розрахунково касове обслуговування 23 000 грн.00 коп.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» заборгованість за Кредитним договором № 60.18.000293 від 27.09.2019 року станом на 06.05.2024 року у розмірі 31 242 гривні 91 копійок, яка складається з : заборгованості за простроченим тілом кредиту 31 242, 91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» судові витрати в розмірі 2 684 гривні 00 грн.

В іншій частині відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник позивача ОСОБА_2 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що підписанням заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000293, заяви про обслуговування платіжної картки від 24.01.2020 року відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку укласти публічний договір комплексного банківського обслуговування.

Також наголошує на тому, що відповідач був ознайомлений з істотними умовами Договору та не заперечував проти Тарифного пакету на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток.

Відповідач повинен був належним чином виконувати кредитні зобов`язання.

ОСОБА_2 просила заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року у відмовленій частині позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі ціна позову становить 74336,76 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2019 року відповідач та АТ «АКБ «КОНКОРД» уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000293. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 60 000 грн. на платіжну картку із сплатою 35 % річних, строком повернення до 27.09.2021 року. Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу.

Окрім, того у заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000293 зазначено, що ОСОБА_1 (позичальник) згоден з тим, що ця заява про надання кредиту/кредитний договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, пеня, штрафи нараховуються у розмірі 7, 0 % + 10 грн. на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту. Також процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів встановлена на рівні 84% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам.

На підтвердження перерахування коштів за договором, позивачем надано виписку за особовим рахунком. (а.с. 35-57)

Отже позивачем умови договору виконані в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання за договором не виконав.

Відповідно до уточнених позовних вимог станом на 06.05.2024 року заборгованість за кредитним договором склала 74 336, 76 грн., в т.ч.: 31 242,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 20093,85 грн. - за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, 23 000,00 грн. - розрахунково-касове обслуговування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за супроводження простроченої заборгованості в розмірі 20093,85 грн. та заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 21000,00 грн., суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 27.09.2019 року відповідач та АТ «АКБ «КОНКОРД» уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000293. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 60 000 грн. на платіжну картку із сплатою 35 % річних, строком повернення до 27.09.2021 року. Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу.

Крім, того, у заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000293 зазначено, що ОСОБА_1 (позичальник) згоден з тим, що ця заява про надання кредиту/кредитний договір разом з правилами, тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, пеня, штрафи нараховуються у розмірі 7,6% + 10,00 грн на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту. Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, встановлена на рівні 84% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.05.2024 року заборгованість за кредитним договором, зокрема, складається з: 20093,85 грн. - за супроводження простроченої заборгованості та 23000 грн. за розрахунково-касове обслуговування.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, давши оцінку кожному аргументу, наведеному як у позові, так і у відзиві на позов, правильно застосувавши норми права, які підлягали застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 20093,85 грн. та заборгованості по оплаті за супроводження простроченої заборгованості в розмірі 23000,00 грн.

За змістом частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору.

А відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, позичальнику було встановлено плату за супроводження простроченої кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування в певному розмірі, яка в розумінні вищезазначених приписів Закону не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до банку за отриманням такої дії, однак повинен платити за неї або така дія спрямована на користь банку.

Виходячи з викладеного, пункти правочину щодо встановлення плати за супроводження простроченої кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребують визнання їх недійсними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір в частині спору про стягнення заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 20093,85 грн. та заборгованості по оплаті за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 23000,00 грн., суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення в цій частині, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ Конкорд Федорченко А.В залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта