Справа №442/2320/24
Провадження №2/442/722/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого - судді Медведика Л.О., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Директор ТОВ «ФК «Паріс» ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на загальну суму 37 763,20 гривень.

В обгрунтування вимог зазначає, що 26.12.2019 року між відповідачем та Акціонерним товариством «РВС Банк» було підписано Заяву-договір №0048000 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку. На підставі заяви ОСОБА_3 надано споживний кредит у сумі 20 202,02 гривень, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача, на умовах, визначених Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

30.08.2021 між Акціонерним товариством «РВС Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 30/08/2021-1, відповідно до умов якого АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-договором №0048000 від 26.12.2019 на загальну суму 34 958,03 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 17101,75 гривень, заборгованість за процентами 4714,98 гривень, забогованість за комісією 13131,30 гривень, заборгованість за пенею 10,00 грн.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 34 958,03 грн., керуючись ч.2 ст.625 ЦК України та п. 7.7.2.17 Публічної Пропозиції, Позивачу нараховано: 508,57 грн. за користування грошовим коштами за період з 31.08.2021 р. по 23.02.2022 р. та 2 296,60 грн. інфляційних втрат за цей же період.

Віповідач грошові кошти, отримані в кредит, не повернув, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, передбачені умовами договору, не сплатив.

Посилаючись на вказані обставини та норми законодавства позивач звернувся з позовною заявою до відповідача та просив стягнути заборгованість, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, а також роз`яснено відповідачу про право подати відзив на позовну заяву.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

24.06.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає що заперечує проти позовних вимог ТОВ «ФК «Паріс», вважає їх безпідставними, необгрунтованими, недоведеними і такими, що задоволенню не підлягають. Вважає, що підстав для застосування до правовідносин у даній справі умов і правил, що викладені у Публічній пропозиції немає, оскільки ця Публічна пропозиція не може вважатися складовою частиною кредитного договору за відсутності доказів її підписання відповідачем. Зазначає, що розрахунок заборгованості підготованей працівниками ТОВ «ФК «Паріс» а матеріали справи не містять детальног розрахунку заборгованості, який був зроблений АТ «РВС БАНК» станом на дату відступлення від прав вимоги. Також посилається яна те що позивачем не було долучено доказів які б підтверджували сплату ціни договору відступлення від права вимоги кредитору АТ «РВС БАНК». Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а провадження закрити.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України - не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, суд встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом установлено, 26.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «РВС Банк» із Заявою про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписанням якої акцептував укладання договору, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами Договору відповідач ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситися до Договору.

За умовами Договору відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахунку на картковий рахунок суми розміром 20 202,02 грн., строком дії 12 місяців, з процентною ставкою 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту становить 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту складає 5% від суми наданого кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0048000 від 26.12.2019 відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно з умовами Заяви-Договору.

Також сторонами підписано Додаток № 1, який є невід`ємною частиною Заяви-договору №0048000 від 26.12.2019, де визначено складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування та інші платежі за Договором.

У паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем, вказано інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме зазначено, що споживчий кредит надається на споживчі потреби у сумі 20202,02 грн., строк кредитування 12 місяців.

Грошові кошти у сумі 20 202,02 грн. були зараховані АТ «РВС Банк» 26.12.2019 р. на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальними ордерами.

30.08.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 30/08/2021-1, згідно якого Первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та боржниками.

З додатку № 1 до Договору 30/08/2021-1 про відступлення прав вимоги від 30.08.2021 року вбачається, що у Реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, містяться відомості про боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №0048000 від 26.12.2019 року, сума заборгованості становить 37763,20 грн.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за Кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за Кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладання цього Договору; процентів; штрафів, пені; сплати інших платежів, згідно з умовами Кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього Договору, тощо.

Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладення цього Договору (п. 1.4 вищевказаного договору).

Позивач ТОВ «ФК «ПАРІС» направило відповідачу вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, якою повідомило про перехід права вимоги від АТ «РВС Банк» до ТОВ «ФК «ПАРІС» та наявність заборгованості за Заявою-договором №0048000. ОСОБА_4 повідомлено про необхідність погашення заборгованості в повній мірі протягом 30 календарних днів з моменту отримання вказаної вимоги.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на 14.03.2024 р. заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» за кредитним договором №0048000 складає 34 958,03 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 17101,75 гривень, заборгованість за процентами 4714,98 гривень, забогованість за комісією 13131,30 гривень, заборгованість за пенею 10,00 грн.

Щодо твердження відповідача про невідповідність розрахунків заборгованості та сум заборгованості за Договорами, зокрема, відповідач у відзив зазначає, що розрахунки ціни позову за Кредитними договорам не підтверджують наявність заборгованості, ані сум (розмірів) такої заборгованості та надання банківської послуги Відповідачу зокрема зарахування кредитних коштів на рахунок Відповідача.

Таке твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки крім наданих розрахунків заборгованості за укладеним Договором були надані також меморіальні ордери, що підтверджують надання кредиту та виписки по рахункам, які в свою чергу також підтверджують наявність заборгованості за кредитами. Якщо відповідач не згоден із нарахованою сумою заборгованості за кредитами, то в свою чергу мав зазначити у відзиві на позовну заяву з якими саме сумами заборгованості він не згоден та чому, і відповідно мав обгрунтувати свої твердження відповідними доказами (доказами сплати кредиту) та власними розрахунками.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, Верховний Суд зокрема зазначає: «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.». (https://revestr.court.gov.ua/Review/97134797).

На підтвердження своїх вимог Позивач надав до суду копію Заяви-Договору № 0048000 від 26.12.2019 року, Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, копії меморіальних ордерів, виписки по рахунку, розрахунки заборгованості.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надана позивачем виписка за картковим рахунком позичальника, у сукупності з іншими у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунках заборгованості долучених до позовної заяви (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц).

Крім наданих розрахунків заборгованості за укладеною Заявою-Договором були надані також меморіальні ордери, що підтверджують надання кредиту та виписки по картковому рахунку, які в свою чергу також підтверджують наявність заборгованості за кредитом.

Як підтвердження вищенаведеного, слід зазначити правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц: банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно- правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 (у відповідній редакції). Отже, меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку.

Особливістю складання меморіальних ордерів є те, що надати до суду його оригінал не є можливим тому, що він існує лише в електронній формі. До суду можливо надати тільки паперову роздруківку електронного розрахункового документа. З огляду на вказане, доводи відповідача не узгоджуються, ані з вимогами законодавства, ані з існуючою судовою практикою.

Заперечення щодо твердження відповідача про неознайомлення його з умовами Заяви-Договору.

В Додатку № 1, який є невід`ємною частиною до Заяви-Договору № 0048000 від 26.12.2019 року, міститься вичерпна інформація щодо графіку платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, інформація щодо щомісячних платежів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитними коштами, а також його складові.

Варто зауважити, що примірник таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит затверджено Постановою Правління НБУ № 49 від 08.06.2017 року. Таким чином, обчислення банківською установою загальної вартості кредиту для спожтивача, до складу якої входять загальні витарти за споживчим кредитом , здійснювалося відповідно до вищевказаних вимог.

Відповідач в свою чергу порушив умови вказаного Договору і має заборгованість перед Позивачем по сплаті отриманого кредиту.

Щодо твердження Відповідача про пропуск Позивачем строків позовної давності встановлених ст. 257 ЦК України, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

В свою чергу Постановою КМ України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин. Карантин неодноразово було продовжено та на момент звернення ТОВ «ФК «ПАРІС» до суду з позовною заявою його дія тривала.

Крім того, відповідно до умов Заяви-Договору № 0048000 від 26.12.2019 року укладеної з Відповідачем, строк на який надавався кредит - 12 місяці, тобто до 27.12.2020 року, тому Позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України.

Виходячи з викладеного, ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось з позовом до відповідача про стягнення боргу в межах строку позовної давності, тому доводи відповідача щодо пропуску строків позовної давності є необгрунтованими.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Слід звернути увагу, що Заява-договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту, якими, зокрема, встановлені умови надання споживчого кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, підписані сторонами, а отже умови договору були зрозумілі відповідачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Заява-договір №0048022 від 26.12.2019 р., що є договором про приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписані ОСОБА_3 , тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, права вимоги за договором №0048000, укладений відповідачем із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Паріс».

Оскільки, ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого вона має заборгованість, яку наразі повинна сплатити на користь позивача у встановленому судом загальному розмір37763,20 грн.

За вказаних обставин судом установлено, що отримані та використані кредитором кошти у добровільному порядку в повному обсязі кредитодавцю не повернуто, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також процентів за користування ними та щомісячної комісії за супроводження кредиту, розмір яких узгоджено сторонами, а тому стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, інфляційними втратами та штрафними санкціями суд вважає обґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований. Відповідач на обгрунтування відзиву не надав будь яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень, не довів та не спростував обставини, на які посилається позивач у своєму позові.

З урахуванням вище установленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Паріс» про стягнення заборгованості за договорами підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

На підставі вище викладеного та керуючись ст 12, 13, 81, 141, 247, 263-265,273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (, місто Київ, вул.В.Васильківська, 77А) заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 763,20 грн (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят три гривні 20 копійок) та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Медведик Л.О.