судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Мурашка С. І.
19 вересня 2024 року м. Кропивницький
справа № 405/317/21
провадження № 22-ц/4809/1242/24
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.01.2021 до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в сумі 908 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання доньки залишено без задоволення.

Судові витрати по справі віднесено за рахунок позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні була заслухана думка малолітньої ОСОБА_4 , яка пояснила, що бажає проживати з батьком, не бажає знайомитись з маленькою сестричкою та переїздити до мами, бажає, що мама взагалі не була присутня в її житті.

Враховуючи, що донька сторін ОСОБА_5 тривалий час проживає з батьком - одним із батьків, для її проживання створені належні умови, спілкування з матір`ю відбувається періодично і не зовсім за бажанням дитини, а тому враховуючи всі зібрані у справі докази, досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення на користь останнього аліментів з ОСОБА_3 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Калінки-Бондар О. Б., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання доньки задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання матері.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття доньки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 994 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2 270 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції віддав перевагу батькові, визначивши місце проживання дитини з ним, виходячи виключно з думки дитини, сформованої під впливом батька та його рідних, в родині яких дитина проживала, не надавши належної оцінки іншим доказам у справі, та не оцінивши висловлену дитиною думку в сукупності з іншими доказами у справі.

Думка дитини щодо її бажання проживати з батьком у контексті цієї справи є непереконливою, з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком, обмеження спілкування з матір`ю та конфлікт між батьками щодо визначення місця проживання дочки.

З урахуванням індивідуальних обставин справи та враховуючи наявність обставин щодо обмеження батьком спілкування дитини з матір`ю наодинці, постійної присутності при зустрічах матері і дитини батька та його родичів, з якими він проживає спільно, а також розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суд вважав, що проживання ОСОБА_4 з матір`ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Вважаю такий висновок суду хибним внаслідок неправильної оцінки доказів, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, тому на підставі частини третьої статті 35 ЦПК України вважаю за необхідне зазначити таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всуперечїх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державнимичи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`яє особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), постанови Верховного Суду: від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 09 листопада2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23) та інших.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідноз якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її вікомі зрілістю.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Згідно наявних в матеріалах даної справи доказів та встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , а між дорослими членами всієї родини існує конфліктна ситуація.

Наявність такої конфліктної ситуації не може мати правового значення при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, де пріоритетом є забезпечення найкращих інтересів самої дитини.

Батьки ОСОБА_5 - сторони у справі, працюють вчителями, характеризуються позитивно, мають однакові фінансові можливості, однаково з любов`ю та турботою ставляться до дитини. Дитина відвідує школу, де працюють батьки, згідно наданої характеристики характеризується лише позитивно.

Відповідач з 2020 року покинула місце свого постійного проживання та проживання дитини, винаймає квартиру.

Бахмат ОСОБА_5 проживає в будинку де народилась та виросла, в оточенні людей, яких знає з моменту народження (батько, тітка, брат, бабуся).

У спірних правовідносинах кожен із батьків прагне визначити місце проживання дитини разом із ним, житлові умови кожного з них є належними для проживання дитини.

В судовому засіданні суду першої інстанції була заслухана думка малолітньої ОСОБА_4 , яка пояснила, що бажає проживати з батьком, не бажає знайомитись з маленькою сестричкою та переїздити до мами, бажає, щоб мама взагалі не була присутня в її житті.

У дитини тісний емоційний зв`язок з батьком, що підтверджується висновками психологічного обстеження дитини.

ОСОБА_3 у визначений процесуальним законом спосіб указаного не спростувала не надала достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності зміни місця проживання дитини, її звичного середовища та визначення місця проживання дитини з матір`ю, з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. ОСОБА_3 не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання дитини з нею матиме більш позитивний вплив на дитину.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, проживання доньки з батьком забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним.

При цьому, мати дитини безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати, однак, при розгляді цієї справи не встановилено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дитини з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця її проживання у звичному для дитини середовищі, буде мати більш позитивний вплив на дитину. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, особиста думка дитини та її тривале проживання з батьком та його родиною, малолітній вік, соціальні зв`язки та психологічну прив`язаність, правильними висновки суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з батьком, який створив усі необхідні умови для безпечного та гармонійного розвитку дитини.

Крім того, суд першої інстанції надавши відповідну правову оцінку та обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування, яким вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю, оскільки в його обґрунтування покладено в основу висновки психологів, з яких вбачається, що дитина має виражену прихильність до батька та без вагань зазначає про бажання проживати з ним.

За таких обставин, з урахуванням пріоритетності інтересів дитини, та враховуючи думку останньої, встановивши, що ОСОБА_4 вже досить тривалий час проживає разом із батьком, наявні підстави для визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки наведене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного вважаю, що суд апеляційної інстанції мав би апеляційну скаргу адвоката Калінки-Бондар О. Ю., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2024 року без змін.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду С. І. Мурашко