печерський районний суд міста києва
Справа № 753/6129/24-ц
пр. № 2-6456/24
10 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Позиція сторін у справі.
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 116 392, 06 грн.
В обґрунтування вказано, що банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав: видав клієнту платіжну картку, відкрив рахунок / субрахунок, надав клієнту кредитні кошти у встановленому договором ліміті, тощо (для підтвердження належного виконання банком зобов`язань до даної позовної заяви додається: заява-договір про приєднання до правил, виписка за договором та за рахунком Клієнта, розписка про отримання непошкодженої кредитної картки, тощо).
Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за договором належним чином не виконує, систематично порушує умови договору, що підтверджується, зокрема розрахунком заборгованості та / або випискою за договором.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
23 травня 2024 року вказана позовна заява, на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 24 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
08 квітня 2024 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К. В. отримала відповідь на запит щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться у картотеці реєстраційного обліку про ОСОБА_1 , згідно з якою він вибув з адреси: АДРЕСА_1 17 березня 2020 року /а. с. 115/.
28 травня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін /а. с. 127-128/.
27 серпня 2024 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, враховуючи завчасну подану заяву про розгляд справи у відсутність представника.
Відповідач та / або її представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою останнього відомого зареєстрованого / задекларованого місця проживання, однак судова кореспонденція повернулася до відправника без вручення адресату. Заяви з процесуальних питань або по суті від сторони відповідача не надходили до суду.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не висловлював заперечень проти такого вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
14 березня 2019 року між банком та відповідачем шляхом подання заяви-договору № 2019/І_С/383-000040 (Договір карткового рахунку) укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» і договір № 2019/ОВР/383-000025.
Правила визначають умови продажу та супроводження Продуктів Банку, які передбачають виконання операцій з використання платіжних карток.
За змістом Правил, придбання клієнтом продуктів Банку оформлюється шляхом подання до Банку відповідної письмової заяви - договору, форма якої є додатком до цих Правил та розміщена на сайті Банку. Заява - договір визначає який саме пакет / продукти замовлені клієнтом та їхні основні параметри / характеристики (зокрема, найменування пакета/продуктів, тарифний план, програма кредитування, перелік замовлених додаткових послуг партнерів Банку тощо), а також інші параметри, необхідні для однозначного розуміння клієнтом умов користування рахунком та картками. Підписанням заяви - договору клієнт акцептує ці Правила.
Правила в сукупності із заявою-договором, тарифним планом, програмою кредитування, документами, що вимагаються чинним законодавством України є договором приєднання, тобто таким, умови якого встановлені однією із сторін (у формулярах або інших стандартних формах), і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (згідно з частиною першою ст. 634 ЦК).
З метою правильного тлумачення змісту укладеного правочину, у розділі 1 Правил наведено терміни та їх визначення, у тому числі: «Дозволений овердрафт», «Несанкціонований Овердрафт (кредит)», «Мінімальний платіж», «Пільговий період», «Програма кредитування», тощо.
Відповідно до п. 3.1., п. 3.2., п. 6.2. Правил, договір вважається укладеним, якщо Клієнт належним чином заповнив та підписав заяву-договір, а Банк прийняв таку заяву без зауважень та відкрив рахунок/субрахунок. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку / субрахунку.
Зі змісту укладеного правочину вбачається, що Банк взяв на себе обов`язок відкрити Клієнту рахунок/субрахунок, видати платіжну картку (додаткові платіжні картки), надати кредитні кошти (овердрафт) та здійснювати розрахунки за операціями з використанням платіжної картки (додаткових платіжних карток), що видані Клієнту, в залежності від обраного Клієнтом продукту Банку, тощо (п. п. 2.1., 2.4., 3.3., 5.1., 5.4. Правил).
У той же час, обов`язок Банку відкрити картковий рахунок/субрахунок, виконувати розрахунково-касове обслуговування, надання Клієнту кредит (овердрафт), тощо кореспондується із обов`язком Клієнта здійснювати оплату послуг Банку, в розмірі та строки, що передбачені умовами укладеного правочину (п. п. 2.1., 2.3., 5.2, 7.2. Правил).
Банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав: видав клієнту платіжну картку, відкрив рахунок / субрахунок, надав Клієнту кредитні кошти у встановленому договором ліміті, тощо (для підтвердження належного виконання банком зобов`язань до даної позовної заяви додається: заява-договір про приєднання до правил, виписка за договором та за рахунком Клієнта, розписка про отримання непошкодженої кредитної картки, тощо).
Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за договором належним чином не виконує, систематично порушує умови договору, що підтверджується, зокрема розрахунком заборгованості та / або випискою за договором.
Внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань за договором, станом на 20 лютого 2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 116 392, 06 грн і складається із простроченої заборгованості по кредиту - 65 276, 26 грн, простроченої заборгованості по процентах - 21 448, 56 грн та заборгованості по платежах, згідно з частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України - 29 667, 24 грн.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного Кодексу України, тобто його умови встановлені однією із сторін (у формулярах або інших формах) і може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж.
Згідно з абзацом 2 частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,
ст.ст. 1-22, 525, 526, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І. В. Литвинова