Провадження № 2/554/1101/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Янушкевіч К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька, з актового запису № 974 від 10 листопада 2009 року вчиненого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 04 липня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Харкова. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_2 ). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 . Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження (серія НОМЕР_1 ). У свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_1 .

Після народження сина, поведінка ОСОБА_6 щодо позивача дещо змінилась, але він не надавав цьому великого значення думаючи, що це після пологовий синдром, сімейні стосунки дещо погіршились. З часом їхні відносини так і не налагодились, ОСОБА_6 не бажала продовжувати жити та вести спільний побут із ним, внаслідок чого шлюбно-сімейні стосунки припинились, спільне господарство не велось. Всі його спроби налагодити відносини не увінчались успіхом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2013 року у справі №643/2025/13-ц шлюб розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти.

На час ОСОБА_7 та ОСОБА_4 прожили в шлюбі 4 (чотири місяці). З часом позивач почав помічати, що син на нього зовсім не схожий, це простежується у порівнянні їхніх фотографій. Його сумнівів довів той факт, що лікар провівши огляд повідомив про виявлене захворювання, яке суттєво знижує можливість стати батьком. Після того, як він дізнався про вказаний факт, у нього з?явилися сумніви щодо кровного споріднення із його сином.

29 вересня 2017 року ОСОБА_8 вдруге з ОСОБА_9 зареєстрували шлюб у Московському районному у місті Харкові відділі державному реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_3 ). Прізвище дружини після реєстреєстрації шлюбу - ОСОБА_8 .

Просив призначити експертизу та задовольнити позов.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

19.11.2021 року від відповідача надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказувала, що проти позовних вимог заперечує повністю. З викладеними у позові обставинами не погоджується. Відповідач переконана, що позов ОСОБА_1 направлений виключно на те щоб уникнути відповідальності за невиконання зобов?язань по сплаті аліментів на утримання його сина, які були призначені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року у справі № 643/2025/13-ц.

Відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки обставини, що вказані в його позовній заяві є надуманими і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Позивач, ОСОБА_1 , з 04 липня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу - « ОСОБА_2 »).

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського МУЮ, актовий запис № 974.

Відповідно до вищевказаного свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1 . Отже, дитина була народжена під час перебування позивача та відповідача у шлюбі.

Крім того, на момент реєстрації народження дитини, позивач не мав жодних заперечень тому, що батьком дитини є саме він. Не мав позивач таких заперечень щодо свого батьківства і протягом всього часу перебування у шлюбі - з 2009 року по 27 березня 2013 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року по справі №643/2025/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2013 року до повноліття дитини. І навіть після розірвання шлюбу позивач не заперечував проти того, що він є батьком ОСОБА_3 .

Оскільки позивач ОСОБА_1 добровільно не виконував покладені на нього обов?язки, в червні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась в Міжрайонний ВДВС по Основ?янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області з заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого у справі про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ?янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ярошенком В.В. від 25 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2019 року № 643/2025/13-ц. Проте, ОСОБА_1 продовжив ухилятися від виконання рішення про стягнення з нього аліментів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 18 лютого 2013 року по 01 жовтня 2019 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 100447 грн. 00 коп.

11 грудня 2020 року уповноваженими особами Слобідського ВП ГУНП в Харківській області до ЄРДР за реєстровим № 0000679 були внесені відомості про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 164 КК України. На переконання відповідача, саме ці обставини обумовили подання позивачем його позову, виключно для того щоб і надалі ухилятися від сплати аліментів та не нести будь-якої відповідальності за його попередню бездіяльність.

Єдиним аргументом позивача ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_14 начебто не його син, є те, що ОСОБА_14 не схожий на позивача.

19.11.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової експертизи ДНК.

08.12.2021 року від представника відповідача надійшло заперечення, щодо призначення експертизи. В обґрунтуванні вказував, що воно подане з пропуском встановленого законом стоку. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17.08.2022 року прийнято цивільну справу до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03.01.2024 року призначено судову молекулярно - генетичну експертизу.

10.05.2024 року від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою на експертне дослідження відповідачки ОСОБА_2 .

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09.05.2024 року закрито підготовче судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явилася, не повідомила причини неявки.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення таких причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути в порядку заочного розгляду цивільну справу.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 04 липня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Харкова. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_2 ). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 . Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження (серія НОМЕР_1 ). У свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року по справі №643/2025/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2013 року до повноліття дитини.

Згідно зі ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Відповідачка була належним чином повідомлена про призначення судом генетичної експертизи у даній справі, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення ій копії ухвали.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

У ч.1 ст.136 Сімейного кодексу України вказано, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 676/1200/20 від 06.04.2021 зазначено, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 207/789/19 від 19.05.2021.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не є батьком дитини ОСОБА_3 (не має з ним кровного споріднення).

За приписами ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є , зокрема, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану).

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини .

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту - Правила № 96/5), зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

За приписами п.2.6 Правил № 96/5 разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Як встановлено пунктом 2.13.1 Правил № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п.2.16.2 Правил № 96/5 за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду.

У разі внесення змін на підставі рішення суду, постанови адміністративного суду, органу опіки та піклування, оформленого розпорядженням районної державної адміністрації чи рішенням виконавчого комітету відповідних рад, до них додаються відповідні заява про внесення змін та за потреби інші необхідні для виконання документи, які не пізніше наступного робочого дня з дня отримання таких документів надсилаються до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання актового запису цивільного стану, до якого вносяться зміни (п.2.21 Правил № 96/5).

Беручи до уваги наведене, оскільки позивач не є біологічним батьком дитини, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька, з актового запису № 974 від 10 листопада 2009 року вчиненого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30 -денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення у той же строк з моменту отримання копії рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя : В.М.Бугрій