РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Грушковської Л.Ю.,

за участі секретаря Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму боргу за борговою розпискою у розмірі 336000 грн., 3% річних від суми заборгованості, що становить 1184,26 грн., пеню у розмірі 70% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати, що становить 1411200 грн., неустойку в розмірі 70% від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що шо становить 10113600 грн., кошти витрачені на правничу допомогу у сумі 10000 грн. та суму судового збору в розмірі 15140 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.02.2024 ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти у сумі 336000, які він зобов`язався повернути у повному обсязі до 02.03.2024, про що відповідачем було власноруч написано та підписано розписку від 24.02.2024. Термін виконання зобов`язання відповідачем прострочений, на неодноразові прохання позивача вимоги про добровільну сплату суми заборгованості, відповідач не реагував та ухилявся від повернення зазначеної суми боргу.

Ухвалою від 01.05.2024 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 18.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в поданій заяві просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини його неявки суду невідомі. Відзиву не подав.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Так, судом встановлено, що 24.02.2024 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), був укладений Договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 336 000 грн., зобов`язавшись повернути отримані кошти у визначений у договорі строк (а.с.14-15).

Факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника від 24.02.2024 року (а.с.16, 33).

Даний договір за своєю правовою природою є договором позики, він містить умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику, що додатково підтверджується розпискою наданою позичальником.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст.1046,1047 ЦК Українидоговір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

У визначений строк борг повернутий не був. Дані обставини встановлені та жодним із учасників справи не оспорюються.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ст.525,526,527,530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1ст. 612 ЦК Українипередбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У ч. 1ст. 627 ЦК Українивизначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 1046 ЦК Українипередбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зіст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

З метою забезпечення правильного застосування статей1046,1047 ЦК Українисуд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредиторапевної грошової суми або речей...».

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18).

У справі, що розглядається судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики (розписки), підписаної відповідачем власноручно.

Докази повернення цього боргу в матеріалах справи відсутні, а наявність боргової розписки у позичальника ОСОБА_1 підтверджує факт не виконання відповідачем зобов`язання та свідчить про існування заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу (не повернута сума позики) за договором позики від 24.02.2024 року, що становить 336000 грн.

Щодо стягнення 100 % річних, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.2 договору у разі несвоєчасного повернення основної суми боргу позичальник сплачує 100% річних від простроченої суми. Тобто умовами договору передбачений розмір відсотків.

Позивачем проведений розрахунок процентів стаом на 14.04.2024, з урахуванням строку виконання зобов`язання та періоду прострочення виконання. Розрахунок відповідає умовам договору, за період з 03.03.2024 року по 14.04.2024 року сума 3% становить 1184,26 грн., пеня в розмірі 70% від запозиченої суми становить 1411200 грн., неустойка у розмірі 70% від несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання в сумі 10113600 грн.

Всього загальна сума заборгованості за договором позики від 24.02.2024 року, яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача становить 11861984,30.

Відповідач ОСОБА_2 не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень. Неподання ОСОБА_2 відзиву та доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову дало суду право обмежитись доказами, наданими позивачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 15140 грн. судового збору.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивач ОСОБА_1 надала договір про надання юридичних послуг від 26.03.2024 (а.с.18), акт про надання юридичних послуг від 12.04.2024 (а.с. 20) та квитанцію №4С95-5Е30-М8АТ-МРВТ від 26.03.2024 (а.с.17), згідно яких загальна вартість наданих адвокатських послуг позивачу ОСОБА_1 склала 10000 гривень.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заяви відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу матеріали справи не містять. А тому у суду відсутні підстави робити висновок про неспівмірність витрат на правову допомогу без відповідної заяви відповідача.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в заявленому позивачем розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму боргу за борговою розпискою в розмірі 336000 (триста тридцять шість тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 3% річних від суми заборгованості в розмірі 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн., 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 пеню у розмірі 70% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати в розмірі 1411200 (один мільйон чотириста одинадцять тисяч двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 неустойку у розмірі 70% від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання в розмірі 10113600 (десять мільйонів сто тринадцять тисяч шістсот).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у сумі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя