Дата документу 03.10.2024
Провадження № 2/334/486/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2023 року позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник позивача адвокат Кузнецов П.М., використовуючи систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 31 серпня 2022 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у позику грошові кошти в розмірі11936 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість) доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач власноручно написала боргову розписку від 31.08.2022 року, яку зачитала на відео.

На дату передачі грошових коштів 31.08.2022 року згідно з офіційним курсом НБУ сума позики була еквівалентною 436 482,81 грн. Відповідно до умов розписки ОСОБА_4 зобов`язувалась повернути заявнику таку ж суму грошових коштів на його першу вимогу.

Позивач, в особі адвоката Кузнецова П.М., склав вимогу та 17.10.2023 направив її на адресу відповідачки АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком про оплату поштового відправлення №326. Крім того, вимога про повернення боргу була відправлена засобами «Нової пошти», № експрес накладної 3706.

Однак, обидва поштових відправлення не були вручені відповідачці, були повернуті за адресою відправки, про що складені відповідні експрес накладні та фіскальні чеки, які додаються. На телефонні дзвінки ОСОБА_3 відповідачка не відповідає, уникаючи контактів з позивачем у зв`язку із наявністю боргу. Дій щодо добровільного вирішення питання щодо повернення грошових коштів відповідачка не здійснює.

Станом на день подання позовної заяви взяте на себе зобов`язання ОСОБА_4 не виконала та отримані у позику кошти не повернула, у зв`язку з чим ОСОБА_3 змушений звернутися до суду з метою відновлення свого порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 11936 доларів США та стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено справу до розгляду. Роз`яснено право подання відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.

29.12.2023 року, через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 подав відзив на позову заяву про стягненню боргу. У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що наданою до суду позивачем розпискою не встановлені валюта і спосіб повернення коштів позикодавцю та форма вимоги про повернення коштів. В подальшому, позикодавець ОСОБА_3 в усній формі вимагав повернення частини коштів на свої карткові рахунки, карткові рахунки своєї матері, та просив передавати кошти довіреним особам. На виконання вимог позикодавця позичальник ОСОБА_4 протягом 2022-2023року здійснювала перекази зі своїх карткових рахунків в Першому Українському Міжнародному Банку на карткові рахунки ОСОБА_3 в Першому Українському Міжнародному Банку. Картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 мати позивача ОСОБА_5 . Загальна сума сплачених коштів на ці рахунки складає 586796,0 грн. Здійснення переказів підтверджується випискою з банку. Також отримання коштів підтверджується скріншотами листування з позивачем у додатку Viber.

Таким чином, вимогу про повернення позики в сумі 436 482,81 грн. на підставі розписки на суму 11936 доларів США вважає необґрунтованою.

Вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 10000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

25.01.2024 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Кузнецов П.М., через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив в якому зазначив, що позивач не погоджується з позицією ОСОБА_4 , яка заперечує проти існування заборгованості мотивуючи, що сума боргу була нею сплачено в повному обсязі, оскільки копії документів, долучених до відзиву, є неналежними та недостатніми доказами того, що сума боргу за розпискою повернута в повному обсязі належному кредиторові - ОСОБА_3 . З копій наданих до суду виписок по банківському рахунку, який належить відповідачу ОСОБА_4 , не можна встановити призначення платежів, які, за твердженням ОСОБА_4 , перераховувалися на погашення боргу за розпискою від 31.08.2022, а отже не можна встановити спрямованість наміру відповідачки щодо розпорядження своїми грошовими коштами. Також звернув увагу, що відповідачка фактично визнала у відзиві факт передачі грошових коштів у борг відповідно до розписки від 31.08.2022 року.

30.01.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 подав заперечення на відповідь на відзив, в якому звернув увагу, що договором позики та наданою розпискою не передбачені валюта і спосіб повернення коштів позикодавцю. Позикодавець ОСОБА_3 в усній формі вимагав повернення частини коштів на свої карткові рахунки, карткові рахунки своєї матері та просив передавати кошти довіреним особам, що підтверджується листуванням.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2024 року, клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Макаренко В.М. про залучення третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено. Залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27 березня 2024 року о 10 годині 00 хвилин.

26.03.2024 року третя особа ОСОБА_5 подала письмові пояснення в яких вказала, що вона здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрована фізичною особою-підприємцем, співпрацює з ФОП ОСОБА_3 у сфері роздрібної торгівлі рибою та морепродуктами. Торгівля ведеться через мережу із 7 магазинів під загальною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Кошти від ведення господарської діяльності отримує на спеціально відкритий для такої діяльності поточний рахунок в AT «ПУМБ» (картковий рахунок НОМЕР_5 ), обслуговування якого відбувається за тарифом «Все Картка Бізнес», який відповідно до довідки банка від 24.01.2024 відкривається виключно для фізичних осіб-підприємців. Саме на цей рахунок відповідачка перераховувала грошові кошти за результатами торгівлі у ввіреному їй магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Хоча у призначенні своїх платежів відповідачка не вказували пояснення до платежів, однак враховуючи цільове використання рахунку, знаходження на ньому обігових коштів від здійснення підприємницької діяльності, а також вплив обсягу обігових коштів на кінцевий розмір податків власника такого рахунку тощо, такі перекази не могли носити особистий характер (погашення боргу перед іншою особою). ОСОБА_4 , співпрацюючи з позивачем і нею у сфері торгівлі, вела з ними господарські, підприємницькі відносини. А отримані в рамках торгівлі грошові кошти перераховувала на підприємницькі рахунки позивача, а також і на її, у розмірах та в строки відповідно до домовленостей, між позивачем та відповідачем, які вони між собою називали «франшизою».

В судовому засіданні 31.07.2024 року за клопотанням представника позивача було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що ОСОБА_4 дійсно брала грошові кошти у ОСОБА_3 та що вона працювала продавцем, а згодом керуючою у магазині «Главриба».

В судовому засіданні 03.10.2024 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кузнецов П.М. позову заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, зазначив, що під час розгляду справи відповідачкою не доведено належними та достатніми доказами факту погашення нею заборгованості перед позикодавцем Зюзіним. 01.10.2024 року через систему «Електронний суд» надіслав судові дебати, які викладені письмово та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 03.10.2024 року представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Макаренко В.М. просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки відповідачкою підтверджено факт зарахування грошових сум, що позичали на рахунок позивача, жодних доказів на підтвердження існування трудових і господарських відносин з ОСОБА_4 не надано. 01.10.2024 року через систему «Електронний суд» надіслав судові дебати, які викладені письмово та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 31 серпня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав у позику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошові кошти у розмірі 11936 доларів США (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість доларів США), які ОСОБА_4 зобов`язується повернути йому по першій його вимозі, що підтверджується оригіналом розписки від 31.08.2022 року, яку ОСОБА_4 підписала особисто.

Вказана розписка була складена 31.08.2022 року у присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Таким чином судом встановлено, що договором позики від 31.08.2022 сторони узгодили всі істотні умови щодо суми грошових коштів, строків їх повернення. Факт написання розписки сторонами не заперечується. В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки. (а.с. 246)

Позивач, в особі адвоката Кузнецова П.М., склав вимогу та 17.10.2023 направив її на адресу відповідачки АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком про оплату поштового відправлення №326. Крім того, вимога про повернення боргу була відправлена засобами «Нової пошти», № експрес накладної 3706. Однак, обидва поштових відправлення не були вручені відповідачці, були повернуті за адресою відправки, про що складені відповідні експрес накладні та фіскальні чеки. (а.с. 15-23)

На час подання позову та під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_4 не повернула борг позивачу ОСОБА_3 .

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з вимогами статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання зобов`язання по поверненню позики підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ.

Таким чином, тягар доказування тих обставин, що позику повернуто кредитору, покладається на позичальника.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_4 повернула борг ОСОБА_3 у повному обсязі, оскільки здійснювала перекази зі своїх карткових рахунків на карткові рахунки ОСОБА_3 та на рахунки матері позивача ОСОБА_5 , є неспроможними, що саме грошові кошти перераховувалися на погашення позики. Оскільки у випадку повернення боргу відповідачка ОСОБА_4 не була позбавлена можливості вимагати від позивача видати їй розписку про одержання виконання зобов`язання, а у разі відмови позикодавця у цьому не повертати борг.

Із урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця ОСОБА_3 свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачкою ОСОБА_4 не виконане, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у Постанові від 02.03.2020 року у справі №355/1301/18.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.233 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі 500/5194/16-ц від 11.09.2024 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.

Велика Палата Верховного Суду нагадує зміст частини другої статті 533 ЦК України, згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Позивач, як кредитор (позикодавець) за договором позики відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначати позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 31.08.2022 року, визначивши заборгованість у іноземній валюті та просив стягнути 11936 доларів США.

Оскільки позивач ОСОБА_3 передав відповідачці ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 11936 доларів США., що підтверджується розпискою від 31.08.2022 року, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_4 триває, сума боргу повинна визначатись станом на момент виконання такого зобов`язання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачкою ОСОБА_4 свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, тобто встановлено факт порушення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача, суми позики у розмірі 11936 доларів США.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 4901,63 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 11936,00 доларів США (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість доларів США).

Стягнути з з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4901,63 грн. (чотири тисячі дев`ятсот одну гривню 63 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 14.10.2024 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса : АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2

Суддя: Баруліна Т. Є.