Єдиний унікальний № 371/1292/24
Номер провадження № 2-о/371/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2024 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Геліч Т.В.

при секретарі - Семерей Л.М.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Миронівська міська рада Київської області,

в с т а н о в и в :

Заявник, ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні п`ять років до своєї смерті проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані вимоги обґрунтовано тим, що він проживав разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2018 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований, проживали у цивільному шлюбі як одна сім`я. Встановлення даного факту необхідно заявнику для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки інших спадкоємців немає. Заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник заявника адвокат Мильнікова О.М. у судовому засіданні заявила клопотання про допит, ще двох свідків: ОСОБА_4 (мати заявника) та ОСОБА_5 . Протокольною ухвалою суду від 25.09.2024 клопотання адвоката Мильнікової О.М., задоволено. Просила задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Миронівська міська рада Київської області у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви ОСОБА_6 не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши всі наявні у праві докази у їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов такого висновку.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 17.01.2024 № 15-01-24/34, виданої Центральненським старостинським округом № 1 Миронівської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживала разом з ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.11.2023, виданим Відділом (центру ) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області.

Причиною смерті ОСОБА_3 стала жирова дегенерація печінки, що підтверджується довідкою № 16/01-56 від 08.11.2023, виданою Відділом (центру ) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області.

Як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України заявник ОСОБА_2 звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Цією нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 180/2023 після смерті ОСОБА_3 .

Для одержання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно було надати нотаріусу документи, що підтверджують факт одруження. Так як шлюб не реєструвався, державний нотаріус ОСОБА_7 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що ОСОБА_2 (Повідомлення державного нотаріуса Миронівської державної нотаріальної контори від 28.05.2024 № 372/02-14).

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 показали, що заявник проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 від осені 2018 року і до моменту смерті спадкодавиці. Вели спільний побут, разом працювали у місті Києві, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. Свідки також показали, що померла ОСОБА_3 власних дітей не мала, батьки померли, тобто інших спадкоємців немає.

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 також зазначили, що ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_3 ще в 2017 році, з осені 2018 року до смерті ОСОБА_3 проживали разом у цивільному шлюбі.

На підтвердження ведення спільного господарства з ОСОБА_3 заявником надано такі документи: довідка про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; накладна № 23 від 07.11.2023 та квитанцією № 836220; довідки № 16/01-56 від 08.11.2023; довідки № 15/01-24/34 від 17.01.2024; повідомлення № 372/02-14 від 28.05.2024; довідка про причину смерті від 07.11.2023.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Отже, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України).

З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, дозволяє суду дійти висновку, що заявник, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_3 останні п`ять років до дня смерті ОСОБА_3 , якими довів наявність спільного побуту та проживання, покращення умов проживання, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю.

Суд вважає встановленим, що останні п`ять років до дня смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період вони жили разом, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявника юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення ним спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим.

Під час розгляду даної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спору про право виявлено не було.

Враховуючи вищенаведене, інтереси заявника, відсутність спору та інших шляхів захисту прав ОСОБА_6 , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника у повному обсязі.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні 5 (п`ять) років до своєї смерті проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ

Повне судове рішення складено 04.10.2024.