ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9692/24

Головуючий у першій інстанції - Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1227/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Шарапової О.Л.,

суддів - Євстафіїва О.К., Мамнової О.Є.

з участю секретаря: Шапко В.М.

Учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .

Оскаржується ухвала Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт самостійного ним утримання та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги мотивовані тим, що з липня 2011 року по 03.03.2024 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу він має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина ОСОБА_4 фінансової участі в утриманні дитини не приймає. Повне фінансове забезпечення та виховання дитини здійснює він, крім того, дитина проживає разом з ним. З метою оформлення допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, перетину кордону, а також для отримання відстрочки від прозову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» йому необхідно встановити факт перебування дитини на його утриманні.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Роз`яснено заявнику право звернутися до суду зі своїми вимогами в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що ухвала суду є незаконною.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає висновок суду про те, що його вимога не пов`язана з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, і на це не має посилання в заяві, є безпідставним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що між нею та територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відсутній будь-який спір про право, а висновки суду є лише припущенням, без правового обгрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суддя першої інстанції дійшов висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, і заявник на це не посилається в заяві, а тому її належить розглядати виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішень (дій) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі відмови у звільненні від призову на військову службу на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як чоловік, який має дитину віком до 18 років, самостійно виховує її та утримує.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

З вимог заявника вбачається, що метою встановлення факту перебування дитини на його утриманні є оформлення допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, перетину кордону, а також для отримання відстрочки від прозову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами, 2) перебування фізичної особи на утриманні, 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Приписи КАС України не передбачають розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окрім того, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною шостою ст.294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження.

Однак, враховуючи ту обставину, що у відкритті провадження у справі було відмовлено, тобто спір не розглянутий по суті, тому у відкритті провадження слід відмовити з мотивів, викладених в цій постанові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 липня 2024 року - змінити щодо мотивів відмови у відкритті провадження у справі, виклавши ії в редакції даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча: Судді: