465/2034/17
6/465/307/24
Ухвала

Іменем України

23.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про застосування приводу у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №465/2034/17, -

встановив:

Заявник приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович звернувся до суду із поданням про застосування приводу боржника, відповідача ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №465/2034/17. Подання обгрунтовує тим, що у нього, приватного виконавця, перебуває виконавче провадження ВП № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа №465/2034/17, виданого 18.03.2021р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових сум згідно рішення суду. 22.12.2023р. ним, приватним виконавцем, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, копії яких скеровано на адресу сторін виконавчого провадження, банківських установ та реєструючих органів до виконання. Згідно отриманої інформації встановлено, що на рахунках боржника недостатньо коштів для виконання постанови про арешт. При проведенні виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані. 25.01.2024р. та 17.06.2024р. скеровувалися виклики боржнику, на які боржник не з"явився, причини неявки не повідомив. Відтак, приватний виконавець просить застосувати привід до боржника ОСОБА_1 , який в добровільному порядку не виконує рішення суду, яке набрало законної сили.

Зважаючи на розумні строки розгляду справ даної категорії, суд вважає за можливе розглянути подання за наявними матеріалами цивільної справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст подання, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2019 року у цивільній справі №465/2034/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 123 654 (сто двадцять три тисячі шістсот пятдесят чотири ) гривень 67 коп., моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень, а всього 128 654 (сто двадцять вісім тисяч шістсот п"ядтесят чотири) гривень 67 коп., також стягнено судовий збір у розмірі 1486 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) гривень 54 коп.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист.

22 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем Андрієм Андрійовичем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №465/20341/17, виданого 18.03.2021р.

До подання про привід боржника приватним виконавцем долучено ряд документів, які свідчать про те, що боржнику у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №465/20341/17, виданим 18.03.2021р., ОСОБА_1 скеровувалися виклики про зобов"язання прибути до приватного виконавця, які боржником неодноразово проігноровані.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що станом на день розгляду даного подання рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.1 ч.2 цієї статті вказує на те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відтак, судом встановлено, що на виконання вищезазначених вимог закону щодо примусового виконання рішення суду, яке боржник ОСОБА_1 не виконує в добровільному порядку, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. відкрито виконавче провадження.

Згідно ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідачем у справі не долучено жодних доказів, які свідчать про поважні причини невиконання рішення суду з об"єктивних причин, які не залежали від його волі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Згідно п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилась без поважних причин.

Згідно п.27 ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, здійснює привід у виконавчому провадженні, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках, передбачених законом або рішенням суду.

Враховуючи те, що боржник за викликом до приватного виконавця неодноразово не з`являється, що підтверджується долученими матеріалами подання, доказів поважності неявки ним не представлено, зобов`язання за судовим рішенням боржник не виконує, тому суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про застосування приводу у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №465/2034/17 підставне та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.447 453 ЦПК України, -

постановив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про застосування приводу у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №465/2034/17 - задоволити.

Здійснити примусовий привід боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні № 73669346 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №465/2034/17, до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича (м. Львів, вул. Янева, буд.23, оф.1, під.1, тел. НОМЕР_2 ) у будь - який робочий день з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

Виконання ухвали доручити ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області (м. Львів, вул. Генерала Чупринки 65).

Копію ухвали скерувати позивачу, відповідачу, приватному виконавцю та органу, якому доручено здійснити привід - для відома (виконання).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь