Провадження № 2/344/4120/24
У Х В А Л А

23 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., вивчивши матеріали позовної заяви адвоката Ружицького Віталія Миколайовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та заяву про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки № 504, що був укладений між ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 26 квітня 2024 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 030040077 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 030040077 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Справа підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Позовна заява по формі і змісту відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, до заяви додано належну кількість копій позовної заяви та документів, як того вимагає стаття 177 ЦПК України.

Даних про обставини, які перешкоджають відкриттю провадження у справі станом на даний час немає.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачем разом з позовною заявою подано суду заяву про забезпечення позову 02 березня 2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ) проводити будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий № :03:004:0077 за адресою АДРЕСА_1 , яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер № :03:004:0329, адреса: АДРЕСА_1 , до вирішення по суті спору у справі № 344/16992/19. Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер №:03:004:0329 площею 0,0433 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1621, та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1617. Право власності, зокрема, на земельну ділянку було зареєстровано за позивачкою 01 липня 2016 року про що свідчить інформаційна довідка № 64057092, яка містить інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Протягом тривалого часу відповідач систематично здійснює порушення прав позивача на земельну ділянку. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності позивачем. Зокрема, такі перешкоди проявляються у тому, що відповідач здійснює самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на межі земельних ділянок, в тому числі на частині земельної ділянки позивачки, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме, актами Головного управління ДЗК в Івано-Франківській області, повідомленнями управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 17 грудня 2019 року № 14/32-18/1584, від 15 серпня 2019 року № П/2484. 3а самочинне будівництво відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності. Станом на день звернення до суду із позовом стан будівельних робіт був у тому стані, який існував на момент винесення відповідного припису ДАБІ. Одночасно, уповноваженим органом (ДАБІ) було зобов`язано відповідачку привести земельну ділянку у попередній стан. На момент звернення до суду, позивачка вважала, що відповідачка у такий спосіб зводить огорожу на фундаментній основі, проте, як виявилось 27 лютого 2020 року, об`єкт нерухомого майна, що зводиться на земельній ділянці не є огорожею, а є стіною певної будівлі, оскільки на даний час монтується дах та проводяться інші будівельні роботи (заливаються стяжки, тощо). Тобто, ОСОБА_2 не виконавши вимоги припису, не привівши земельну ділянку до попереднього стану, 27 лютого 2020 року відновила та продовжила будівельні роботи, в тому числі на земельній ділянці позивачки. А саме, відповідачка почала облаштовувати дах на незаконно збудованому об`єкті. Враховуючи ігнорування з боку відповідачки попередньо ухвалених приписів органу ДАБІ, позивачка змушена звертатись до суду із заявою про забезпечення позову з метою призупинення незаконних дій відповідачки до вирішення даного спору по суті судом.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

В прохальній частині заяви про забезпечення позову позивач просить з метою забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 030040077 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії відносно даної земельної ділянки з кадастровим номером 030040077 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Однак, не конкретизовано які саме дії позивач просить суд заборонити вчиняти ОСОБА_3 .

Отже, не може бути заборонено вчиняти дії без визначення які саме дії за змістом прохальної частини позивач просить заборонити. При цьому самостійної ініціативи у суду щодо забезпечення позову чи визначення замість позивача прохальної частини заяви до прав та обов`язків суду процесуальним законом не віднесено.

Представником позивача зазначено, що ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_3 спірну земельну ділянку саме за оскаржуваним Договором дарування.

Таким чином, спірну земельну ділянку вже відчужено.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Водночас позивач до заяви про забезпечення позову не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків та вчинення ОСОБА_3 дій, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду.

Предметом позову є визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки, а не оспорювання дій щодо будівництва.

Правовими наслідками визнання недійсним договору в Цивільному кодексі України не визначено припинення будівництва тощо.

Отже арешт земельної ділянки не забезпечить спору про визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже обов`язком позивача є доведення правових підстав його заяви про забезпечення позову, доведення настання негативних наслідків у разі не забезпечення позову, доведення обставини не здійснення відповідних дій з метою зловживання процесуальними правами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. в якій сказано, що суд розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Окрім цього, в позові вказано, що вже ухвалено судове рішення невиконання якого покладено в основу позову, з яким звернувся позивач. Однак щодо невиконання судового рішення законом не передбачено пред`явлення нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення не здійснюється у формі подання нового позову та за заявою про його забезпечення.

Таким чином заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Усі інші пояснення, докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

відкрити провадження у справі.

Справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання призначити на 12 листопада 2024 року о 09 годині 50 хв.

Судове засідання відбудеться в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська 11, зал № 5).

Запропонувати відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом двадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати іншим учасникам справи.

Попередити відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Запропонувати позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов та відповіді на відзив відповідно.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет court.gov.ua.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в частині відмови в забезпеченні позову та в частині порушень правил підсудності, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бородовський С.О.