Справа № 199/4457/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, яка була призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засіданні останній раз на 14 жовтня 2024 року. Враховуючи предмет спору, обраний позивачем спосіб захисту, судом на вирішення учасників процесу поставлено питання про можливість закриття провадження у справі на підставі ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України з огляду на зміст п.87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.

В підготовчому засіданні позивач проти закриття провадження у справі з наведених підстав та обставин не заперечував.

Відповідач, третя особа в підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.198, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести підготовче засідання за наведеної явки учасників справи для вирішення процесуального питання щодо закриття провадження у справі.

Вислухавши позивача, ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, як вказувалось вище, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №199/4457/24 (провадження №2/199/2362/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. Предметом спору у даній цивільній справі та єдиною заявленою позовною вимогою є встановлення факту самостійного виховання позивачем, як батьком, спільної дитини сторін.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Нормою ст.200 ч.2 п.2 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Наведений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, спираючись на наведений правовий висновок суду касаційної інстанції, який у відповідності до ст.263 ч.4 ЦПК України, ст.13 ч.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для врахування при розгляді даної цивільної справи, враховуючи, що позивачем у цивільній справі заявлено єдину позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, яка (вимога) таким чином не може бути належним та ефективним способом захисту, оскільки не може утворювати собою самостійний предмет доказування у справі, а навпаки може бути лише складовою іншого предмету доказування, певною фактичною обставиною, одним із обґрунтувань позовних вимог у спорі між сторонами щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад у цивільній справі №199/7398/24 (провадження №2/199/3337/24) за участю тих же сторін про визначення місця проживання дитини, розгляд якої триває, тому суд приходить до висновку, що встановлення заявленого позивачем юридичного факту про його самостійне виховання дитини має відбуватись в ході розгляду сімейного спору сторін з приводу виконання ними обов`язків з виховання дитини та шляхом зазначення про доведеність чи ні означеного факту, як обґрунтування позову, у мотивувальній частині відповідного судового рішення, а не у його резолютивній частині, як фактично просить позивач. Відтак, дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже провадження у ній підлягає закриттю на підставі ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України.

Відповідно до ст.133 ч.2 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 ч.ч.1, 2 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом). З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1211,2 гривень, однак даною ухвалою суду провадження цивільній справі закрито, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у позивача права на повернення сплаченого ним судового збору в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.19, 255, 256, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі №199/4457/24 (провадження №2/199/2362/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком закрити.

Повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений при подачі до суду позовної заяви, провадження у справі за якою закрито даною ухвалою, судовий збір в розмірі 1211,2 гривень, перерахований згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 09 липня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко