Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4940/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючий-суддя Надопта А.А.,

секретар судового -засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка постійно проживала зі мною в селі Вільхівка Закарпатської області. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Серед членів сім`ї залишились: позивач- син ОСОБА_1 ,син ОСОБА_3 (рідний брат позивача), чоловік ОСОБА_2 (батько позивача)

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (брат і батько позивача) не проживали з спадкодавцем на час її смерті, оскільки проживали і надалі проживають по АДРЕСА_2 , то єдиним членом сім`ї, який опікувався та разом проживав із ОСОБА_7 був її син - позивач.

З огляду на те, позивач з матір`ю проживали разом позивач ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину, як йому усно пояснили після шести місяців позивачу слід подати нотаріусу тільки заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Проте, після спливу шестимісячного строку, позивач довідався про те, що мати позивача була зареєстрована ще за старою адресою: а саме АДРЕСА_1 і не була перереєстрована по адресі с. Вільхівка, Хустського району, хоча позивач був впевнений, що мати за час життя була зареєстрована у Вільхівці.

У старости села ОСОБА_8 позивач зміг отримати тільки довідку про адресу «реєстрації» матері, і, як повідомили у старости села довідки про фактичне не проживання людини за адресою реєстрації не передбачена правилами діловодства та картками адмінпослуг.

В подальшому, позивач звернувся до старости села Вільхівка та до Зарічанської сільської ради де також повідомили, що мають доступ тільки до реєстру зареєстрованих осіб (реєстр територіальної громади) і також не можуть видати довідку про фактичне проживання людини за певною адресою. Такий документ може бути наданий тільки як адмінпослуга «акт обстеження матеріальних умов», однак вихід комісії можливий тільки на час життя особи.

За таких обставин, позивач звернувся до депутата села та зміг оформити акт про місце проживання ОСОБА_9 на день її смерті, який підписаний сусідами і самим депутатом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Реєстрація місця проживання із спадкодавцем не свідчить про постійне проживання разом та своєчасність прийняття спадщини (ВС/КЦС у справі № 937/10434/19-ц від 19.05.2021).

Таким чином, після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, в тому числі на жилий будинок загальною площею 107,2 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, а тому вважається, що він фактично прийняв спадщину протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до довідки в.о. старости села Широке від 15.05.2024 вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_9 АДРЕСА_1 (відповідно до картотеки реєстраційного обліку).

Відповідно до листа Зарічанської сільської ради від 19.06.2024 вбачається, що видати довідку щодо фактичного місця проживання немає можливості відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до акту, складеного 12 червня 2024 року в селі Вільхівка, вбачається, що ОСОБА_10 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом із сином (позивачем) в АДРЕСА_3 , про що підписалися сусіди та депутат.

Відповідно до листа-відмови нотаріуса від 16.05.2024 державного нотаріуса Боричок К.В. встановлено, що «…відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Однак, з представлених Вами документів вбачається, що Вами пропущено строки на прийняття спадщини…».

Поряд із цим, нотаріус також дослідила документи на будинок, і повідомила, що у разі надання всіх документів, які б свідчили про прийняття спадщини видати свідоцтво не буде можливим, оскільки втрачено всі оригінали на будинок.

Звертатися до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини позивач не буде, оскільки фактично дійсно проживав із матір`ю на день її смерті, проте, у зв`язку із технічною неможливістю в отриманні довідки про фактичне проживання, а також у зв`язку із втратою всіх оригіналів правовстановлюючих документів на будинок змушений звернутися до суду.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку (інваліди, непрацездатні особи тощо) не має. Інші члени сімї брат та батько не проживали з мамою на час її смерті та не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Нечаєв В.В., подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленими своєчасно у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання завленого позову.

Суд вважає можливим розглянути справу, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка постійно проживала зі мною в селі Вільхівка Закарпатської області. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Серед членів сім`ї залишились: позивач- син ОСОБА_1 ,син ОСОБА_3 (рідний брат позивача), чоловік ОСОБА_2 (батько позивача)

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (брат і батько позивача) не проживали з спадкодавцем на час її смерті, оскільки проживали і надалі проживають по АДРЕСА_2 , то єдиним членом сім`ї, який опікувався та разом проживав із ОСОБА_7 був її син - позивач.

Встановлено, що позивач з матір`ю проживали разом. Позивач ОСОБА_11 не звертався до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину, як йому усно пояснили після шести місяців позивачу слід подати нотаріусу тільки заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Проте, після спливу шестимісячного строку, позивач довідався про те, що мати позивача була зареєстрована ще за старою адресою: а саме АДРЕСА_1 і не була перереєстрована по адресі с. Вільхівка, Хустського району, хоча позивач був впевнений, що мати за час життя була зареєстрована у Вільхівці.

У старости села ОСОБА_8 позивач зміг отримати тільки довідку про адресу «реєстрації» матері, і, як повідомили у старости села довідки про фактичне не проживання людини за адресою реєстрації не передбачена правилами діловодства та картками адмінпослуг.

В подальшому, позивач звернувся до старости села Вільхівка та до Зарічанської сільської ради де також повідомили, що мають доступ тільки до реєстру зареєстрованих осіб (реєстр територіальної громади) і також не можуть видати довідку про фактичне проживання людини за певною адресою. Такий документ може бути наданий тільки як адмінпослуга «акт обстеження матеріальних умов», однак вихід комісії можливий тільки на час життя особи.

За таких обставин, позивач звернувся до депутата села та зміг оформити акт про місце проживання ОСОБА_9 на день її смерті, який підписаний сусідами і самим депутатом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Реєстрація місця проживання із спадкодавцем не свідчить про постійне проживання разом та своєчасність прийняття спадщини (ВС/КЦС у справі № 937/10434/19-ц від 19.05.2021).

Таким чином, після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, в тому числі на жилий будинок загальною площею 107,2 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, а тому вважається, що він фактично прийняв спадщину протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до довідки в.о. старости села Широке від 15.05.2024 вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_9 АДРЕСА_1 (відповідно до картотеки реєстраційного обліку).

Відповідно до листа Зарічанської сільської ради від 19.06.2024 вбачається, що видати довідку щодо фактичного місця проживання немає можливості відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до акту, складеного 12 червня 2024 року в селі Вільхівка, вбачається, що ОСОБА_10 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом із сином (позивачем) в АДРЕСА_3 , про що підписалися сусіди та депутат.

Відповідно до листа-відмови нотаріуса від 16.05.2024 державного нотаріуса Боричок К.В. встановлено, що «…відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Однак, з представлених Вами документів вбачається, що Вами пропущено строки на прийняття спадщини…».

Поряд із цим, нотаріус також дослідила документи на будинок, і повідомила, що у разі надання всіх документів, які б свідчили про прийняття спадщини видати свідоцтво не буде можливим, оскільки втрачено всі оригінали на будинок.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку (інваліди, непрацездатні особи тощо) не має. Інші члени сімї брат та батько не проживали з мамою на час її смерті та не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17).

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц).

Відповідно до правил, встановлених ст. 1268 ЦК України, визнається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В постанові КЦС ВС від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено висновок, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до лист-відмови нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину не вдається можливим, оскільки відсутні довідки про те, що позивач проживав із мамою на час її смерті.

Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Отже, як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, в порядку передбаченому ст.1268 ЦК України, він не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючих документів на нерухоме майно, який було втрачено, що є перешкодою для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно в нотаріуса, а тому є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за мною права власності на вищезазначене спадкове майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки позивач постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявив відмови від неї та, з урахуванням того, що відповідачі вважаються такими, що не прийняли спадщини, оскільки пропустили строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то право спадкування перейшло до позивача, як спадкоємця першої черги за законом та, оскільки позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт прийняття ним спадщини, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України то приходимо до висновку про наявність усіх передбачених законом підстав для визнання за ним права власності на будинок у порядку спадкування за законом після смерті матері .

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленного позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ІПН НОМЕР_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107,2 кв.м., житлова площа 59,6 кв.м., у порядку спадкування за законом за матір`ю ОСОБА_4 , з якою позивач фактично проживав на час її смерті (17.09.23) по АДРЕСА_3 .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного Рішення складено 23.10.2024 року.

ГоловуючийА. А. Надопта