Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Галагана В.І., у справі № 755/11523/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гайдук Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., про визнання договору довічного утримання недійсним. Зазначав, що він є сином ОСОБА_3 та його спадкоємцем. У липні 2023 року він дізнався про те, що 12 січня 2023 року його батько ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання (догляду) з ОСОБА_2 , відповідно до якого він передав у власність останньої квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони з батьком були зареєстровані. Разом з тим, ОСОБА_3 є інвалідом І групи, у зв`язку із його хворобою, а саме, вадами зору, спірний договір за його дорученням підписано ОСОБА_4 , про що зазначено у п. 17 договору. Отже, у правочині підмінюється воля сторін правочину, зокрема, воля ОСОБА_3 на волю ОСОБА_4 . Вади здоров`я позбавляли ОСОБА_3 здатності самостійно прочитати договір та вчинити на ньому підпис, що, на його думку, не дає підстав для висновку про доведеність свідомого волевиявлення ОСОБА_3 та розуміння останнім значення, умов договору, його природи та правових наслідків. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір довічного утримання від 12 січня 2023 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О.

Після відкриття провадження у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, порушено порядок розгляду справи та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо недоведеності волевиявлення ОСОБА_3 на укладення оспорюваного договору довічного утримання від 12 січня 2023 року з ОСОБА_2 та наявності в нього бажання на настання правових наслідків, обумовлених вказаним договором, що є підставою для визнання недійсним такого договору, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Адвокат Пількевич Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів ОСОБА_1 вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Крупський В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О. в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузиновською Р.К., від 10 березня 2000 року, реєстровий номер № 668 (а.с. 9).

За даними довідки Управління праці та соціального захисту населення від 20 вересня 2010 року № 3645, ОСОБА_3 мав інвалідність І групи, загальне захворювання (а.с. 22).

31 березня 2021 року та 27 грудня 2022 року ОСОБА_3 надав нотаріально посвідчені довіреності, якими уповноважив ОСОБА_2 бути його представником у всіх установах будь-якої форми власності на представлення прав та законних інтересів довірителя у вирішенні вказаних у довіреностях питань (а.с. 87, 88)

12 січня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., за умовами якого відчужувач ОСОБА_3 передав у власність набувачеві ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач ОСОБА_2 зобов`язалась забезпечувати відчужувача житлом, шляхом збереження за ним права на безоплатне довічне проживання в квартирі, яка відчужується за цим договором, з правом користування будь-якою її кімнатою та іншими приміщеннями, а також оплаті набувачем витрат щодо користування утримання та ремонту квартири; забезпечувати відчужувача харчуванням, одягом; відшкодовувати витрати, понесені на надання відчужувану допомоги послугами адвокатів та нотаріусів; здійснювати догляд (опікування) шляхом надання відчужувачу послуг побутового характеру, ремонту побутової техніки, надання догляду у разі хвороби із повним відшкодуванням вартості необхідних лікарських засобів. Набувач зобов`язалась у разі смерті відчужувача поховати його та самостійно здійснити всі витрати на поховання (а.с. 9-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання вищевказаного договору довічного утримання недійсним.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власністьжитловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним (стаття 745 ЦК України).

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним (ч.1 ст. 215 ЦК України).

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Так, за змістом ст.ст. 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Такі висновки були викладені в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі № 910/12787/17.

Обґрунтовуючи своє право та підстави для визнання недійсним договору довічного утримання від 12 січня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., позивач посилався на те, що він є сином ОСОБА_3 та його спадкоємцем за законом першої черги, вказаний договір не відповідає волевиявленню ОСОБА_3 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент пред`явлення позову ОСОБА_3 був живим, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 155). При цьому сам із такими вимогами ОСОБА_3 не звертався.

З копії спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 17 листопада 2023 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом (а.с. 166).

Водночас, за життя ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 ,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. 15 серпня 2023 року, реєстрові номери № 725, 726, за яким він на випадок своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_2 . У вказаному заповіті зазначено, що ОСОБА_3 позбавляє права на спадкування свого сина ОСОБА_1 (а.с. 162).

05 жовтня 2023 року ОСОБА_2 подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. 15 серпня 2023 року (а.с. 151).

15 січня 2024 року дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ОСОБА_7 подано нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 169).

Таким чином, спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину на підставі заповіту, що відповідно унеможливлює прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 .

Тобто, оскільки ОСОБА_1 не претендує на набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, його посилання на наявність у нього права на оспорення договору довічного утримання від 12 січня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є необґрунтованими.

Також, є безпідставними доводи позивача щодо невідповідності вказаного договору волевиявленню померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору довічного утримання від 12 січня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., у зв`язку із вадами зору відчужувача ОСОБА_3 договір прочитаний вголос набувачем, запрошеними відчужувачем свідками, нотаріусом, підписання цього договору за ОСОБА_3 у зв`язку з вадами зору, за його дорученням у його присутності, у присутності запрошених відчужувачем свідків, у присутності набувача та в присутності нотаріуса здійснено ОСОБА_4 (п.п. 17, 32 договору). При цьому договір зрозумілий та схвалений сторонами. В п. 29 договору зазначено, що, відчужувач та набувач стверджують, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов правочину, вони однаково розуміють значення, умови цього правочину та його правові наслідки, про що свідчать особистий підпис набувача та підпис ОСОБА_4 , яка підписала за дорученням відчужувача у його присутності, у присутності запрошених відчужувачем свідків, у присутності набувача та в присутності нотаріуса. Зміст цього договору їм зрозумілий, питань, які б залишилися незрозумілими для них, немає. Зміст посвідчуваного правочину відповідає вимогам закону і дійсним намірам сторін (а.с. 9-13).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час укладення договору довічного утримання було зроблено відеозапис за згодою усіх учасників, на котрому видно всіх присутніх та процес зачитування договору вголос та пояснення його положень учасникам договору та свідкам.

В свою чергу позивачем не надано суду доказів на підтвердження, що укладення оспорюваного ним договору не відповідало волевиявленню ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді