ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/8885/23
Номер провадження 22-ц/818/1766/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року в складі судді Лисиченко С.М. у справі № 953/8885/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у серпні 2004 року за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади державного службовця його було прийнято на роботу до Регіонального відділення Фонду державного майна України (надалі РВ ФДМУ) по Харківській області, яке у 2019 році реорганізоване у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, а у 2021 році повернулось до первинної назви.

14 вересня 2016 року під час його тимчасової непрацездатності на його поштову адресу надійшов лист РВ ФДМУ по Харківській області від 09 вересня 2016 року з наказом про його звільнення з посади державної служби від 08 вересня 2016 року, що є незаконним звільненням з роботи під час тимчасової непрацездатності без здійснення грошового розрахунку та без видачі трудової книжки, яку відповідач утримує дотепер.

Після вказаного незаконного звільнення він неодноразово звертався з позовами до суду, та за низкою судових рішень відповідач вимушений був виплачувати йому своєчасно не нараховану та не виплачену заробітну плату та відповідні компенсаційні виплати, а також відшкодовувати заподіяну моральну шкоду.

Зокрема, постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у цивільній справі № 638/2156/21 постановлено стягнути з РВ ФДМУ по Харківській області на його користь 5 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди через встановлення судовими рішеннями адміністративних судів низки фактів порушення його законних трудових прав. Разом з тим, мотивуючи вказану постанову суд апеляційної інстанції не взяв до уваги окремі судові рішення адміністративних судів, оскільки вони на той час не набрали законної сили, а відтак окремі факти порушення його законних трудових прав залишились поза увагою.

Зокрема, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі № 520/3088/23 за його позовом до відповідача про стягнення заробітної плати визнано за ним право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку згідно статті 117 КЗпП України за 1645 днів та встановлено його розмір у сумі 374 961, 30 грн. Вказане судове рішення виконане відповідачем до набрання ним законної сили згідно листа РВ ФДМУ по Харківській області від 06 липня 2023 року № 20-03-ПІ-16, що засвідчило визнання відповідачем фактів порушення ним законних трудових прав позивача.

Крім того, постановою колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у адміністративній справі № 520/9766/22 за його позовом до відповідача про стягнення заробітної плати залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року, яким частково задоволено його позов шляхом зобов`язання РВ ФДМУ по Харківській області нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2006 року - 03 серпня 2014 року по день виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у адміністративній справі № 520/11901/21 згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Зазначив, що вказані судові рішення адміністративних судів беззаперечно свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів щодо своєчасного та в повному обсязі отримання заробітної плати, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що безумовно заподіяло йому значної моральної шкоди.

Вказав, що порушення вимог чинного законодавства України про працю щодо невиплати заробітної плати в день звільнення, визнання набуття ним права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку призвели до моральних страждань, а також до приниження його честі, гідності та ділової репутації. Таким чином, зважаючи на тривалість часу, у який він не отримує компенсацію за порушення його прав, та зусилля, що повинні бути витрачені на поновлення нормального стану, а також зважаючи на умисне приниження відповідачем його честі, гідності та ділової репутації, частковий розумний, виважений та справедливий розмір моральної шкоди оцінює саме в 100 000, 00 (сто тисяч) грн.

02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, мотивовану тим, що в ході виконання окремих судових рішень відповідач намагається спотворити зміст їх резолютивних частин вочевидь заради заниження постановлених до нарахування та виплати йому коштів, що лише підкреслює його вину у формі прямого умислу та свідчить про збільшення обсягу заподіяної йому моральної шкоди, а відтак вважає за доцільне доповнити підстави позову, а також збільшити розмір позовних вимог до 200 000, 00 грн.

Просив стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 200 000,00 грн на підставі статті 237-1 КЗпП.

12 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив РВ ФДМУ по Харківській області на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що правомірність звільнення відповідача з державної служби була предметом розгляду адміністративної справи № 820/5040/16 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні якого відмовлено повністю. Позивач в обґрунтування підстав позову наводить низку судових рішень Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду. Однак, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі № 520/3088/23 не набрало законної сили, у справі відкрито апеляційне провадження. Він лише виконав рішення суду, а не визнав його доводи та міркування. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року по адміністративній справі № 520/9766/22 взагалі не свідчить про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. ОСОБА_1 не довів моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, його додаткових зусиль для організації свого життя саме через спір у справі № 520/9766/22. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області були вчинені всі необхідні дії для здійснення з ОСОБА_1 розрахунків під час звільнення. Твердження ОСОБА_1 про те, що нібито відносно нього були порушення вимог чинного законодавства України про працю щодо невиплати заробітної плати в день звільнення, спростовуються матеріалами судових справ № 820/3870/17, № 820/1313/18. Позивачем не доведено, яким чином невиплата належних йому грошових сум призвела до його моральних страждань; втрати нормальних життєвих зв`язків; вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. ОСОБА_1 не довів жодної складової моральної шкоди. Стягнення коштів недонарахованої заробітної плати, компенсаційних витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є матеріальними збитками і не є моральною шкодою, відтак, посилання ОСОБА_1 лише на рішення у адміністративних справах не доводить втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Не довів ОСОБА_1 і наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Регіонального відділення та його вини. Позивач не надав довідок медичних закладів, копій чеків про витрати на купівлю ліків чи інших витрат на відновлення свого здоров`я в зв`язку з моральними стражданнями.

10 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, яка мотивована тим, що відповідач своїми умисними протиправними діями створив передумови для спірних правовідносин з ним, що у подальшому стало наслідком ухвалення та виконання низки судових рішень про стягнення з РВ ФДМУ по Харківській області на його користь своєчасно не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та інших компенсаційних виплат. Обставини щодо наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з порушенням прав у сфері трудових відносин, що встановлені низкою судових рішень в адміністративних справах, підтверджуються постановою Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у цивільній справі № 638/2156/21 та не підлягають доказуванню в цій справі. Також наразі Харківським окружним адміністративним судом здійснюється провадження у адміністративній справі № 520/19001/23 за його позовом до РВ ФДМУ по стягнення заробітної плати, яке має стати додатковим підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача. Ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, до порушення звичайних життєвих зв`язків, він був змушений відволікатися від нормального роду занять протягом семи років поспіль, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого йому було завдано моральні страждання. Посилання відповідача на інші судові рішення у адміністративних справах № 820/3870/17 та № 820/1313/18 є безпідставними, оскільки предметами спорів у вказаних адміністративних справах були наслідки перевірки та встановлення Головним управлінням Держпраці у Харківській області фактів порушень відповідачем вимог чинного законодавства України з питань обліку та оплати праці у 2017 році, в той час як предметами спорів у адміністративних справах № 520/9766/22 та 520/3088/23 є наслідки порушень відповідачем вимог чинного законодавства України з питань оплати праці, встановлені адміністративними судами у 2023 році.

16 жовтня 2023 року до суду надійшли заперечення РВ ФДМУ по Харківській області на відповідь на відзив на позовну заяву, мотивовані тим, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди. Приймаючи до уваги тривалий час (сім років), впродовж якого ОСОБА_1 не працевлаштований, подання позовів не є обґрунтованою підставою для стягнення моральної школи. ОСОБА_1 подає докази, які стосуються збитків, тобто упущеної вимоги, чим підміняє поняття моральної шкоди. Адміністративна справа № 520/9766/22, наведена ОСОБА_1 у позовній заяві, не доводить втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі (втрати нормальних життєвих зав`язків, додаткових зусиль позивача для організації свого життя). Фактично, позивач намагається покращити своє матеріальне становище новими позовами. Крім того, ОСОБА_1 не довів суму як первісних позовних вимог, так і збільшених.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та на користь держави 20,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, які тривалий час обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи із обставин справи, засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що належним та достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду 15 березня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказав, що в обґрунтування позову він посилався на його незаконне звільнення та низку судових рішень адміністративних судів щодо стягнення з нього своєчасно не виплаченої заробітної плати та інших компенсаційних виплат. Відповідач умисно порушує його трудові права шляхом невиконання судових рішень адміністративних судів (№ 520/9766/22) у повному обсязі, чим суттєво зменшує розмір належних йому коштів. Відповідач зменшив постановлені судовими рішеннями періоди грошових нарахувань та їх розмір більш як на 13 років. У задоволенні його вимог про поновлення на роботі судами неправомірно відмовлено. Підставами для відшкодування йому моральної шкоди є судові рішення в адміністративних справах № 520/3088/23 та № 520/9766/22. Обставини щодо наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з порушенням прав у сфері трудових відносин, що встановлені низкою судових рішень в адміністративних справах, підтверджуються постановою Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у цивільній справі №638/2156/21. Порушення вимог чинного законодавства України про працю щодо незаконного звільнення, невиплати заробітної плати в день звільнення, визнання судом набуття ним права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язківк і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя, а також до приниження честі, гідності та ділової репутації. Зважаючи на тривалість часу, у який він не отримує компенсацію за порушення його прав, та зусилля, що повинні бути витрачені на поновлення нормального стану, а також на умисне приниження відповідачем його честі, гідності та ділової репутації, частковий розумний, виважений та справедливий розмір моральної шкоди оцінює саме в 200 000,00 грн, та з урахуванням стягнення судом першої інстанції 2000,00 грн, просить стягнути ще 198 000,00 грн.

17 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції від РВ ФДМУ по Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказав, що у справі № 638/2156/21 ОСОБА_1 посилався на десять судових рішень в адміністративних справах та просив стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн, однак його вимоги задоволені лише на суму 5000,00 грн, тобто 0,5% від заявлених. У цій справі позивач посилався на два судові рішення в адміністративних справах та просив стягнути моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн, однак його вимоги задоволені на суму 2000,00 грн, тобто 1% від заявлених. Отже, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є цілком співмірним. Розмір відшкодування в сумі 200 000,00 грн ОСОБА_1 не обґрунтований. Правомірність звільнення ОСОБА_1 встановлена в ході розгляду справи № 820/5040/16.

30 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції від РВ ФДМУ по Харківській області надійшли додатки до відзиву.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області з 16 серпня 2004 року.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 08 вересня 2016 року № 120 ОСОБА_1 звільнено з посади державного службовця за вчинення дисциплінарного проступку (том 1 а.с. 117-123).

ОСОБА_1 оскаржував своє звільнення до суду та просив поновити його на посаді, однак постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 820/5040/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року, у задоволенні його вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року змінено лише в частині мотивів відмови в задоволенні позову (том 1 а.с. 59-85).

ОСОБА_1 звертався до суду з позовом у справі № 820/1313/18 до Регіонального відділення Фонду державного майна України про стягнення середнього заробітку, компенсації та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн, у задоволенні якого відмовлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (том 1 а.с. 91-116).

Разом з тим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №520/3088/23, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до РВ ФДМУ по Харківській області про стягнення заробітної плати. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в частині виплати утриманого військового збору за період з серпня 2004 року по серпень 2014 року у сумі 959,63 грн (том 1 а.с. 6-11, 172-182, 199-208).

Як вбачається з листа РВ ФДМУ по Харківській області від 06 липня 2023 року № 20-03-ПІ-16 про надання інформації, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із тим, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні йому було встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року № 520/3088/23, розрахунковий лист за вищевказану виплату не формується, а оплата здійснюється відповідно вищезазначеного рішення. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI визначено, що базою нарахування єдиного внеску роботодавцями є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці». Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством, є базою для нарахування єдиного внеску. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків. Отже, особам, яким після звільнення з роботи нараховані якісь виплати, єдиний внесок на зазначені суми не нараховується (том 1 а.с. 12).

Додатком до вказаного листа є копія платіжної інструкції №180 (внутрішній номер 281367139) від 29 червня 2023 року про сплату РВ ФДМУ по Харківській області на користь ОСОБА_1 959,63 грн за рішенням ХОАС від 28 червня 2023 року у справі № 520/3088/23 (том 1 а.с. 13).

Тобто, вказане судове рішення виконано.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 520/9766/22 залишено без задоволення апеляційну скаргу РВ ФДМУ по Харківській області. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року по справі № 520/9766/22, яким зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2006 року - 03 серпня 2014 року по день виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у адміністративній справі № 520/11901/21 згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 - залишено без змін (том 1 а.с. 14-22).

З листа РВ ФДМУ по Харківській області від 25 вересня 2023 року №20-03-ПІ-35 про надання інформації вбачається, що ОСОБА_1 надано розрахунковий листок за вересень 2023 року, виконаний на підставі постанови ДААС від 18 вересня 2023 року № 520/9766/22, яким нараховано до виплати 470,80 грн з урахуванням доходу та приросту ІСЦ за травень, жовтень 2019 року, червень, листопад 2020 року (том 1 а.с. 38, 39).

Як вбачається з розрахункового листка за листопад 2020 року, розрахунку компенсації втрати частини доходів щодо виплачених грошових коштів на виконання рішення ХОАС від 05 жовтня 2020 року №520/10099/2020/45024/2020, ОСОБА_1 нараховано до виплати 4080 грн (том 1 а.с. 40-41).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73197926 з примусового виконання виконавчого листа від 30 жовтня 2023 року № 520/9766/22 (том 1 а.с. 217-218).

Як вбачається з загальнодоступних відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження та встановлено ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року по справі № 520/9766/22, яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року, виконавче провадження ВП №73197926 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у справі № 638/2156/21, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 січня 2024 року, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями роботодавця, які тривалий час обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя (том 1 а.с. 23-31, 231-242).

Суд, визначаючи розмір моральної шкоди у справі № 638/2156/21, не враховував рішення адміністративних судів у справі № 520/3088/23 та 520/9766/22, з огляду на те, що вони на той час не набрали законної сили.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Відшкодування моральної шкоди здійснюється з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження № 61-10602св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 757/55300/18-ц (провадження № 61-11023св21).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, стягнення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті працівника та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що встановлено іншим преюдиційним судовим рішенням і згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК не підлягає доказуванню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України може здійснюватися в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19.

Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати».

При розгляді цієї справи судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до адміністративного суду за захистом своїх прав у зв`язку з порушенням роботодавцем своїх обов`язків щодо виплати усіх належних сум, визначених трудовим законодавством при звільненні.

Факти порушення прав ОСОБА_1 у трудових відносинах, зокрема, наявності у нього права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати утриманого військового збору, права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах № 520/3088/23 та № 520/9766/22.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, враховуючи вказані вище норми матеріального і процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями роботодавця, які обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини цієї справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і обґрунтовано визначив суму компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди та наявності підстав для відшкодування йому зазначеної шкоди в сумі 200 000,00 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не обґрунтовано та не доведено спричинення йому моральної шкоди саме у такому розмірі. У справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування грошової компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

При цьому, в контексті оцінки тривалості порушення прав ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що судові рішення адміністративного суду у справах № 520/3088/23 та № 520/9766/22 відповідачем вже виконані. Незгода позивача з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду не спростовує сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення розрахунку і не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивача.

До того ж, в обґрунтування підстав спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на незаконне звільнення його з посади. Однак у задоволенні його позову про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді відмовлено судами трьох інстанцій у справі № 820/5040/16, чим спростовуються посилання позивача на незаконність його звільнення.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 520/3088/23 визнано за ним право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 374 961,30 грн, що теж не відповідає дійсності, оскільки вказаним рішенням суду стягнуто лише середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати утриманого військового збору в сумі 959,63 грн.

Отже, заявлена до стягнення сума відшкодування моральної шкоди (200 000,00 грн) є вочевидь неспівмірною встановленим в адміністративних справах порушенням прав позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що обставини щодо наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з порушенням прав у сфері трудових відносин, що встановлені низкою судових рішень в адміністративних справах, підтверджуються постановою Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у цивільній справі № 638/2156/21, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаній справі інші підстави позову (інші судові рішення в адміністративних справах, якими встановлені порушення прав позивача), та апеляційним судом у тій справі також задоволено вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди лише частково.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального чи порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає та він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ухвалою суду від 30 квітня 2024 року, підстав для перерозподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова