Номер провадження: 22-ц/813/561/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/22164/17

Провадження номер: 22-ц/813/561/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17»,

- відповідачі 1) Державний реєстратор Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорна Крістіна Юріївна, 2) ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17» до Державного реєстратора Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорної Крістіни Юріївни, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, за апеляційною скаргою адвоката Кочмана Костянтина Павловича, діючого від імені Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17», на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 16 годині 40 хвилині 15 вересня 2021 року, повний текст рішення складений 24 вересня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17»(далі - ОСББ «Успенська 17») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, номер права власності №20833642) шляхом скасування запису про державну реєстрацію.

ОСББ «Успенська 17» позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Без погодження з відповідним суб`єктом владних повноважень та іншими власниками квартир у будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 встановив паркан, який примикає до його квартири, чим перешкоджає вільному користуванню земельною ділянкою мешканцям будинку АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що земельна ділянка перебуває у користуванні ОСББ «Успенська 17» на підставі рішення Одеської міської ради № 1538-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,2310 га., за адресою - АДРЕСА_2 , та надання її в оренду ОСББ «Успенська 17» від 07.12.2016 року. З цих підстав ОСББ «Успенська 17» звернулося до Приморського районного суду міста Одеси із позовом про усунення перешкод в користуванні спільною власністю та зобов`язання демонтувати паркан (цивільна справа № 522/5400/17).

Під час розгляду цивільної справи № 522/5400/17 ОСББ «Успенська 17» стало відомо, що ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 , який складається з житлового будинку, огорожі, воріт та мостіння.

Позивач вважає, що дана реєстраційна дія була вчинена всупереч положенням чинного законодавства, фактично призвела до неможливості поновити порушені права ОСББ «Успенська 17», посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 та на п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року (Т. 1 а. с. 1 3).

У подальшому представник позивача звернувся із заявою про зміну предмета позову, в якій просить: 1) скасувати запис, що був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення державного реєстратора Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорної Крістіни Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35600121, від 09.06.2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою - АДРЕСА_3 ; 2) припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 (Т. 2, а. с. 123 - 129, 131 137).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову ОСББ «Успенська 17».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів реєстрації права оренди земельної ділянки, переданої ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» на підставі рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1538-VII, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суду не надано. У зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність порушеного права ОСББ «УСПЕНСЬКА 17», внаслідок того, що таке право у ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» не виникло, оскільки не зареєстроване відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому суд також зауважив, що належних та допустимих доказів перешкоджання відповідачем у вільному користуванні позивачу земельною ділянкою, та якою самою її частиною, суду не надано. Також не вбачається, в чому саме полягає порушення права позивача.

Суд дійшов висновку про відсутність спору про право власності щодо об`єкту нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_3 , зареєстрованого на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Суд також вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що зазначений спосіб захисту призведе до відновлення його порушених прав та яким саме чином(Т. 3, а. с. 104 110).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Кочман К.П., діючий від імені ОСББ «УСПЕНСЬКА 17», просить рішення Приморського районного суду Одеської області від 15.09.2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано, що протиправними реєстраційними діями порушено права співвласників багатоквартирного будинку; 2) відповідач чинить перешкоди у користуванні прибудинковою територією. Майно відповідача досі перебуває на балансі ОСББ, обслуговується за рахунок ОСББ, відповідач користується загальними комунікаціями будинку. Протиправними діями відповідача було позбавлено співвласників прав спільної сумісної власності на несучі та огороджувальні конструкції флігеля літ. «Ж». Конструкції багатоквартирного будинку, зокрема зовнішні стіни, є невід`ємними частинами споруди загального користування багатоквартирного буднику; 3) ОСББ не може реалізувати своє право оренди, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2018 року заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо договору оренди; 4) державна реєстрація проведена всупереч приписам п. п. 41, 45 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМ України №1127 від 25.12.2015 року (Т. 3, а. с. 115 120).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі (Т. 3, а. с. 152 - 152 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.05.2022 року закінчено підготовку справи до розгляду (Т. 3, а. с. 158).

Справа була призначена до розгляду та перебувала у провадженні суду.

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду на 08.06.2023 року (Т. 3, а. с. 180 - 180 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.07.2023 року заяву адвоката Шевчука Василя Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , про відвід суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М., Князюка О.В. визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення суду для розгляду заяви про відвід суддів (Т. 4, а. с. 9 11).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.07.2023 року (у складі судді Лозко Ю.П.) відмовлено у задоволенні заяви адвоката Шевчука Василя Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , про відвід суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.. (Т. 4, а. с. 13 14).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Шевчука Василя Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , про залишення апеляційної скарги без руху (Т. 4, а. с. 32 35).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2023 року задоволено частково клопотання адвоката Шевчука Василя Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , про витребування доказів. Витребувано від ОСББ «Успенська 17» належним чином завірену копію Договору про надання правової допомоги б/н від 04.05.2023 року, укладеного з адвокатом Ганганом В`ячеславом Георгійовичем. Витребувано від ОСББ «Успенська 17» належним чином завірену копію Договору про надання правової допомоги №2/29-03/23 від 29.03.2023 року, укладеного з адвокатом Хачатуровим Дмитром Костянтиновичем (Т. 4, а. с. 36 38).

У судовому засіданні адвокат Шевчук В.М., діючий від імені ОСОБА_1 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Кочмана К.П., діючого від імені ОСББ «Успенська 17», підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2007 року, посвідченого Дєордієвою І.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2391, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 11.06.2007 року, реєстраційний номер: 7011362, номер запису 477, в книзі: 636пр-17, набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 25,1 кв. м., загальною площею 35,2 кв. м. (Т. 2, а. с. 69 71).

09 квітня 2016 року співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ухвалили рішення про створення ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» та уповноважили представника - ОСОБА_3 здійснити його державну реєстрацію (Т. 2, а. с. 201 214).

У вказаних зборах співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_1 участі не приймав.

27 квітня 2016 року рішенням загальних зборів ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» було вирішено прийняти в управління ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» будинок АДРЕСА_2 (Т. 2, а. с. 215 226).

У вказаних загальних зборах ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» відповідач ОСОБА_1 участі не приймав.

На підставі Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 19.07.2016 року було проведено обстеження активів житлового комплексу (його частини) за адресою - АДРЕСА_2 , що передається з балансу КП «ЖКС «Порто-Франківський» на баланс ОСББ «УСПЕНСЬКА 17» (Т. 2, а. с. 227 231).

Рішенням Одеської міської ради № 1538-VII від 07.12.2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,2310 га., за адресою - АДРЕСА_2 , та надання її в оренду об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» (Т. 1 а.с.17 18).

09 червня 2017 року Державний реєстратор Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорна Крістіна Юріївна ухвалила рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 на підставі наданих ОСОБА_1 документів, а саме: - договору купівлі-продажу від 04.06.2017 року; - технічного паспорту від 05.05.2017 року; - технічного звіту про проведення обстеження будівельних конструкцій матеріалів та інженерних мереж від 10.04.2017 року (Т. 2 а.с.69 91).

Між сторонам по справі виникли правовідносини щодо права власності.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 був збудований до 1917 року.

07 серпня 1948 року рішенням виконкому Сталінської райради депутатів працюючих м. Одеси №1511 був затверджений список домоволодінь, що належать місцевим районним Радам депутатів працюючих, до якого увійшло домоволодіння АДРЕСА_2 .

02 липня 1949 року домоволодіння АДРЕСА_2 в цілому зареєстровано за виконкомом Сталінської райради депутатів працюючих м. Одеси.

24 серпня 1956 року рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів працюючих №723 «Про результати обміру земельного кварталу №783 м. Одеси» затверджено висновки по обміру земель будівельного кварталу № НОМЕР_1 , яким закріплено за домоволодінням АДРЕСА_4 право користування земельною ділянкою, площею 2 314 кв. м..

9 квітня 2016 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою - АДРЕСА_2 , за результатами яких прийняте рішення, зокрема, про створення ОСББ «Успенська 17», а 11 квітня 2016 року здійснено його державну реєстрацію.

Відповідно до протоколу зазначених зборів від 10 квітня 2016 року № 1 загальна чисельність співвласників багатоквартирного будинку становить 47 осіб, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень становить 3 148,84 кв. м..

Одеською міською радою 30 червня 2016 року прийнято рішення № 1036 -VII «Про надання дозволу ОСББ «Успенська 17» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 23214 га за адресою - АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку і споруд та прибудинкової території».

Згідно з технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, станом на 28 березня 2016 року багатоквартирний житловий будинок за адресою - АДРЕСА_2 складається з літер «А», «Б», «В», «Д», «Е», «Ж», загальна площа його становить 3 733, 2 кв. м., житлова площа 1 371,1 кв. м., кількість квартир 28-м, у тому числі квартири АДРЕСА_5 (квартира відповідача) №№23, 24, 25. Літера «Г» на момент проведення технічної інвентаризації повністю зруйнована.

На підставі договору купівлі-продажу від 4 червня 2007 року ОСОБА_1 за вказаною адресою належить квартира АДРЕСА_5 , загальною площею - 35,2 кв. м., що позначена у технічній документації літерою «Ж».

На підставі рішення Одеської міської ради від 30 червня 2016 року № 882-VII «Про передачу багатоквартирних житлових будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків» та акта приймання-передачі від 20 липня 2016 року на баланс ОСББ «Успенська 17» передано весь багатоквартирний житловий будинок за адресою - АДРЕСА_2 .

Вказані фактичні обставини встановлені постановою Великої палати Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі №916/782/17.

Зважаючи на викладене, апеляційним судом критично оцінюються посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що земельна ділянка за адресою - АДРЕСА_2 , не перебуває в управлінні ОСББ «Успенська 17», а тому будь-які права позивача не порушуються, внаслідок чого позивач не має жодних правових підстав для вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Як встановлено судом, позивачу передано на баланс (в управління) багатоквартирний будинок в цілому, у тому числі літ. «Ж», в якій знаходиться квартира відповідача. При цьому, відповідно до чинного законодавства, багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, а також його прибудинкова територія (земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок) належать на праві спільної сумісної власності співвласникам багатоквартирного будинку. Позивач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, звертаючись до суду із цим позовом фактично діє в інтересах його членів-співвласників багатоквартирного будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач наділений правом вимагати захисту права вільного користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку, який передано йому на баланс та який має статус спільної сумісної власності співвласників цього будинку. Разом з тим, це не є предметом спору по даній справі.

Відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 з правом використання спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (спільна сумісна власність співвласників багатоквартирного будинку). Судом встановлено, що у подальшому квартира АДРЕСА_5 , власником якої є відповідач, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як житловий будинок загальною площею - 35, 2 кв. м., за адресою - АДРЕСА_3 .

Судом також критично оцінено посилання відповідача про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з відокремленням квартири відповідача від багатоквартирного будинку позивача шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням нової адреси, а також наявністю паркану на план-схемі земельної ділянки на житловий будинок АДРЕСА_3 , яка є складовою технічного паспорта, та позначення його як споруди, що прилягає до житлового будинку, та відсутністю відмітки про самочинність встановленого паркану.

Суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається виключення літ. «Ж» зі складу багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , оскільки відсутня інформація про реконструкцію літ. «Ж» під окремий житловий будинок. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази виділення літ. «Ж» в самостійний відокремлений об`єкт та присвоєння йому окремої адреси в порядку, визначеному законом. Наявний у справі технічний звіт про проведення обстеження будівельних конструкцій матеріалів та інженерних мереж від 10 квітня 2017 року (квартири відповідача) не замінює їх.

Судом враховується правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, де зазначено, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, а сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Аналогічний правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17.

Як вже зазначалось, ОСББ «Успенська 17» оскаржує реєстраційні дії щодо нерухомого майна, якими, як на його думку, було здійснено виділ у натурі частки майна.

Право спільної часткової власності є основним видом права спільної власності ч. 4 ст. 355 ЦК передбачено, що спільна власність на майно є спільною частковою власністю осіб, крім випадків, коли законом або договором передбачене виникнення право спільної сумісної власності, тобто встановлена презумпція, відповідно до якої спільна власність у випадку її виникнення передбачається спільною частковою власністю. Для спільної часткової власності притаманно, що кожному власнику належить певний розмір частки в праві власності на спільну річ.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Такий висновок випливає з норми ч. 1 ст. 358 ЦК, яка чітко встановлює засади здійснення права спільної часткової власності за згодою співвласників. І лише у разі виникнення між співвласниками спору справа про виділ вирішується судом.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 , як власника вищезазначеної квартири, було проведено державну реєстрацію зміни функціонального призначення об`єкта майна, а саме - з квартири АДРЕСА_6 , на - житловий будинок, який станом на час розгляду справи знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 .

Державним реєстратором Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорною Крістіною Юріївною, на підставі заяв ОСОБА_1 , було ухвалено рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 на підставі наданих ОСОБА_1 документів, а саме: - договору купівлі-продажу від 04.06.2017 року; - технічного паспорту від 05.05.2017 року; - технічного звіту про проведення обстеження будівельних конструкцій матеріалів та інженерних мереж від 10.04.2017 року (Т. 2, а. с. 69 91).

Право власності на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 виникло у ОСОБА_1 після зміни функціонального призначення об`єкту нерухомого майна - з квартири на житловий будинок, що підтверджується державною реєстрацію права власності на житловий будинок від 09.06.2017 року, номер запису про право власності:20833642, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу в Україні житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості.

Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Введеними у дію з 1 січня 2006 року Державними будівельними нормами України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затвердженими наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80, житлові будинки класифіковано на одноквартирні та багатоквартирні (Додаток Б).

Одноквартирним житловим будинком є індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.

Проте, з огляду на наведене та враховуючи термінологію та правовий статус квартири, визначені статтею 382 ЦК України, в даному випадку під одноквартирним житловим будинком слід розуміти будинок, який містить кімнати.

Саме до таких "кімнатних" житлових будинків можна віднести індивідуальний (садибний) житловий будинок або, як зазначено у Податковому кодексі Україні, будинки садибного типу.

Так, Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 830/19568, передбачено, що індивідуальний (садибний) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Відповідно до частини першої статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Аналізуючи наведене поняття слід акцентувати увагу на такі особливості квартири:

визначається через поняття "помешкання";

є складовою багатоквартирного житлового будинку;

існує поряд з аналогічними помешканнями (квартирами);

ізольоване від інших аналогічних помешкань житлового будинку;

призначене для постійного проживання фізичних осіб.

Зазначене узгоджується з методичними рекомендаціями стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації схвалених Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012,протокол № 3.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку кооперативу, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників будинку кооперативу та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований будинок кооперативу та його прибудинкова територія, з моменту державної реєстрації таких прав відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Виходячи з вищезазначеного, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій було проведено державну реєстрацію зміни функціонального призначення об`єкта майна. Тим самим було порушено права інших власників на майно яке перебуває у спільній частковій власності.

Щодо законності оскаржуваних рішень державного реєстратора слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрація прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до п. 40 - 41 вищевказаного Порядку №1127 (в редакції чинній на момент реєстрації права власності) Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до п. 45 вказаного Порядку ( в редакції чинній на час проведення реєстрації права власності) Для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються:

1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).

У разі зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Отже з вказаного слідує, що при реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 державним реєстратором було порушено процедуру під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій, а саме - не перевірено весь пакет документів, на підставі яких проводилась реєстраційна дія. Відсутність документів встановленого законом зразку щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_3 .

Колегія суддів приймає до уваги, що державний реєстратор не є належним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позовних вимог до нього необхідно відмовити.

Належним способом захисту є скасування рішення державного реєстратора, а не його запису. Тому скасуванню підлягає саме рішення державного реєстратора з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 . Виходячи з підстав позову та його предмету вказане не є виходом за межі позовних вимог по даній справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Кочмана Костянтина Павловича, діючого від імені Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17», є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вищевказаних позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

Розподіл судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з підпунктами б), в) пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Отже, з врахуванням задоволених позовних вимог, судовий збір визначається наступним чином.

За звернення до суду з вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн. (Т. 1, а. с. 28).

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь ОСББ «Успенська 17» документально підтверджений сплачений останнім судовий збір, у розмірі 1 600 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кочмана Костянтина Павловича, діючого від імені Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17», задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17» до Державного реєстратора Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорної Крістіни Юріївни, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьоріної Крістіни Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35600121 від 09.06.2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою - АДРЕСА_3 .

Припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_3 .

В решті позову відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17», сплачений судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе