Справа № 946/6746/19
Провадження № 2/946/153/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Воронової В.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Константинов В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Зінов`єв О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2019 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами про встановлення порядку користування житловим будинком, 06.09.2022 року, під час підготовчого судового засідання, ОСОБА_1 надала уточнення позовних вимог, якими змінила предмет позову (т.1. а.с. 141) та просить припинити право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679, з виплатою грошової компенсації ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 у розмірі 118 229 грн. та визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 04.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. в реєстрі № 2659 та розпорядження виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 432р від 20.09.2016 року позивач являється власником 5/6 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником 1/6 частки згідно до Інформаційної довідки від 29.09.2016 року являється ОСОБА_2 . З братом у них склалися конфліктні стосунки та виникають непорозуміння з приводу порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. Вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду, оскільки є для цього всі підстави та умови: частка є незначною і не може бути виділена в натурі та річ є неподільною, що підтверджено відповідними висновками експертиз, спільне володіння та користування майном є неможливим, що встановлено вироком суду від 22.06.2022 року, та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та його сім`ї, у яких наявне інше житло.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що через дії позивача спільне проживання є неможливим, оскільки вона навмисно звинуватила його у вчиненні щодо неї кримінального правопорушення, щоб примусити відповідача відмовитися від його частки у спільному майні. Зазначає, що він позбавлений доступу у будинок та наявні розбіжності у площі житлового будинку з даними у реєстрі речових прав та висновку експерта, тому вважає, що задоволення позову призведе до узаконення самочинного перепланування та позбавлення його права власності на будинок, який є для нього не тільки матеріальною, а й духовною пам`яттю про батьків.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що вона є хрещеницею батька позивача, часто бувала в будинку по АДРЕСА_1 , їй відомо, що позивач здійснювала догляд за матір`ю та батьком, її брат ОСОБА_4 нічим батькам не допомагав. Коли йому стало відомо, що батько подарував свою частку будинку ОСОБА_1 у них почалися дуже складні та конфліктні стосунки. Наразі в будинку проживають біженці, спільне проживання позивача та відповідача у будинку є неможливим.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за матір`ю та батьком, її брат ОСОБА_4 жодної допомоги не надавав. Після смерті матері, батько позивача почав проживати з іншою жінкою та з 2017 року ОСОБА_2 не проживав в спірному будинку. Коли батько потребував постійного догляду ОСОБА_6 переїхала до батька в будинок та надавала йому допомогу, її брат приходив та вчиняв сварки, побив вікна. Після смерті батька, у зв`язку з постійною загрозою з боку брата, ОСОБА_6 перестала проживати в будинку, наразі там проживають біженці.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за матір`ю та батьком, а свідок допомагала їй з ремонтом будинку, батько розповідав, що дуже боїться ОСОБА_4 . Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зможуть жити разом, оскільки він її тероризує. ОСОБА_2 не приймав участі в ремонті, Лідія сама проводила газ та за свій рахунок здійснювала ремонтні роботи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_2 знає давно, квартири були в нормальному стані. Однак з 2018 року в квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 почав завозити сміття, тому квартира у неналежному стані та сім`я ОСОБА_2 там не проживає.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, CD - диск, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належать 5/6 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року у цивільній справі № 2-552/09 та розпорядження Ізмаїльського міського голови № 432р від 20.09.2016 року (1/6 частка) та договору дарування частин житлового будинку від 04.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2659 (2/3 частки), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72317449 від 04.11.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69379123 від 29.09.2016 року (т.1., а.с. 11, 13, 32).

Також встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/6 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року у цивільній справі № 2-552/09 та розпорядження Ізмаїльського міського голови № 432р від 20.09.2016 року (т.1., а.с. 13, 32).

Згідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09.03.2020 року, інвентаризаційна справа № 13108 - загальна площа спірного об`єкта нерухомості складає 83,0 кв.м. в тому числі житлова -28,2 кв.м. (т.1, а.с. 113-116).

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач самовільно здійснила перепланування житлового будинку та задоволення позову призведе до узаконення самочинного перепланування, однак згідно листа № Ф-1031 від 27.12.2022 року, наданого Ізмаїльським міським головою Абрамченко А. на заяву ОСОБА_1 від 08.12.2022 року, позивача повідомлено, що спеціалістами управління містобудування та архітектури Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області було проведено обстеження та встановлено факт виконання робіт по переплануванню житлового будинку з улаштуванням санвузлу за адресою: АДРЕСА_1 без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані. Виконання даних робіт, відповідно до п.1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. (т.1, а.с. 208).

Висновком експерта № 34/128-2020 за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного 29.06.2022 року судовим експертом ОСОБА_9 (т.1., а.с. 122) було визначено, що належні ОСОБА_1 5/6 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 не можуть бути виділені в натурі, оскільки площа житлового будинку, яка мала б залишитися у володінні та користуванні власника 1/6 частки ОСОБА_2 , становить 13,8 кв.м., що значно менше від мінімально встановленої вимогами ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площі для однокімнатної квартири 28 кв.м., тобто технічно вказаний житловий будинок не може бути поділеним на дві окремі квартири у відповідності до належних сторонам часток, а отже і не можуть бути поділені господарські будівлі та споруди. Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України, будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а», верандою літ. «а1» у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 є неподільним відповідно до належних співвласникам часток 5/6 та 1/6, оскільки відсутня технічна можливість переобладнати його приміщення у дві ізольовані квартири з дотриманням вимог пунктів 5.17 -5.26 державних будівельних норм ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч.2 ст. 186 ЦК України неподільними залишаються господарські будівлі та споруди, отже і не підлягає вирішенню питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою у складі вказаного домоволодіння. Також з огляду на архітектурно планувальне вирішення приміщень житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а» та верандою літ. «а1» домоволодіння по АДРЕСА_1 , не є можливим надати варіант встановлення порядку користування ними у відповідності до належних сторонам часток. Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 29.06.2022 року складає сімсот дев`ять тисяч триста сімдесят три грн., що еквівалентно 24248 доларів США (курс 100 доларів США станом на 29.06.2022 року за даними НБУ складає 2925,49 грн.)

Таким чином, 1/6 частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності, яка становить 13,8 кв.м.,є незначною і не може бути виділена в натурі.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2017 року у справі № 500/6830/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмір 51 грн. Судом було встановлено, що 22.11.2017 року ОСОБА_2 знаходячись в АДРЕСА_1 вчинив сварку та виражався грубою нецензурною лайкою на адресу своєї сестри ОСОБА_1 , в ході чого розбив скло на двері, чим порушив громадський порядок та спокій громадян. (т.1., а.с.186).

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року у кримінальному провадженні № 946/2013/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року, відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишено без змін. Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року відносно ОСОБА_2 набрав законної сиди 16.05.2023 року. (т.1., а.с. 236-240).

Крім цього, факт наявності сталих конфліктних та складних стосунків між сторонами були підтверджені показами свідків, поясненнями позивача та відповідача в судових засіданнях, письмовими поясненнями батька сторін ОСОБА_10 , з яких вбачається, що спільне проживання та користування спірним житловим будинком є неможливим.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач не проживає у спірному житловому будинку, їй чиняться перешкоди відповідачем у користуванні ним, через їх неприязні та конфліктні відносини та створення відповідачем у дворі та в житловому будинку звалища сміття, що підтверджується фотографіями (т.1., а.с. 37 -40, 192-197) та фотографіями, які містяться на CD диску.

Таким чином, спільне володіння і користування майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неможливим, оскільки між сторонами існують конфліктні стосунки.

Відповідно до листа № 491 від 02.09.2022 року, наданого КП «Ізмаїльське МБТІ» станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1238 (т.1., а.с. 149).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (т.1, а.с. 221).

Крім цього, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.02.2014 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за дружиною відповідача ОСОБА_12 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 328781781 від 11.04.2023 року (т.1., а.с. 232), в цій квартирі відповідач постійно проживає, що ним не заперечується.

Також, згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 308524668 від 30.08.2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 65,4 кв.м. та житловою площею 41,2 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_2 ( т.1, а.с.146-147). В цій квартирі проживають сини з родинами відповідача, що було зазначено у поясненнях відповідача від 10.04.2023 року (т.1., а.с.213).

Таким чином, ОСОБА_2 має інше жило, крім частини у спірному будинку.

Враховуючи, досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що припинення права власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки він та члени його сім`ї цією часткою не користуються та постійно проживають за іншими адресами, що відповідачем не спростовується.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943 цс 16.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180 гс 18) зроблено висновок, що відсутність конструкції (за наявності одночасно) у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Висновком експерта № 34/128-2020 за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного 29.06.2022 року судовим експертом ОСОБА_9 було визначено, що ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 29.06.2022 року складає сімсот дев`ять тисяч триста сімдесят три грн., що еквівалентно 24248 доларів США (курс 100 доларів США станом на 29.06.2022 року за даними НБУ складає 2925,49 грн.)

Тобто вартість 1/6 частки житлового будинку складає 118 228 грн. 23 коп., вказані кошти були внесені позивачем на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12.10.2022 року (т.1., а.с.177).

Враховуючи те, що відповідачем не спростовувався розмір визначеної вартості частки, тому суд виходить саме з цієї вартості визначеної у висновку експерта № 34/128-2020 за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного 29.06.2022 року судовим експертом Цуркан В.І.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860 св 18) вказано, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що в результаті припинення 1/6 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не буде завдано істотної шкоди відповідачу, оскільки частка у праві спільної сумісної власності є незначною і не може бути виділена в натурі, виділити у користування будь-яку житлову кімнату, яка є співмірною частці в квартирі, неможливо, відповідач має інше житло, спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки між сторонами існують конфліктні стосунки, а отримання компенсації наразі або в майбутньому не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, але порушує право власності позивача, яка за вказаних обставин не має можливості розпорядитися своєю власністю.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679; виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/6 частки у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 118 228,84 грн., які внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12 жовтня 2022 року; визнати за ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про припинення права власності та визнання права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на 1/6 частку у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679.

Виплатити ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію вартості 1/6 частки у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 118 228,84 грн., які внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12 жовтня 2022 року.

Визнати за ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2024 року.

Суддя: О.Я.Присакар