ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/356/24
Головуючий у першій інстанції Рядча Т.І.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.,

секретар Андреєва В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, на ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року та від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Довженко Валерій Іванович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 24 грудня 2020 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою у Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька, ОСОБА_3 .

Наразі ним до Херсонського міського суду Херсонської області подано позов про розірвання шлюбу з відповідачкою та між ними виник спір щодо користування спільним майном подружжя, який полягає в тому, що остання свавільно, без його згоди, коли він знаходився в рейсі, заволоділа усіма його особистими грошовими коштами, які зберігалися на його банківському рахунку, в сумі 30 000доларів США, що в еквіваленті до гривні на час складання позовної заяви по курсу НБУ 41,25грн за один долар США становить 1 237 500грн, залишивши його тим самим без засобів до існування.

Також відповідачка скасувала його право керування придбаним під час шлюбу за його особисті кошти та оформленим на ім`я відповідачки транспортним засобом Toyota Land Cruizer, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 89 000доларів США, що еквівалентно на час складання позову 3 671 250грн, та має намір його продати і змінити місце свого проживання, виїхавши до російської федерації, де проживають родичі її матері, що може унеможливити виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

Позивач просив суд ухвалити рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Toyota Land Cruizer, 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; вирішити питання про передання арештованого автомобіля йому через його представника-адвоката Довженка В.І. на відповідальне зберігання; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 1 237 500грн в усіх фінансових установах та банках, де б вони не знаходились; заборонити ОСОБА_2 виїзд з території України до вирішення судом по суті позову, який забезпечується, та ухвалити рішення про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого визнати грошові кошти в сумі 1 237 500грн, а також автомобіль Toyota Land Cruizer, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 3 671 250грн, які були набуті під час шлюбу з відповідачкою, його (позивача) особистою власністю ; стягнути з відповідачки 1 237 500грн та зобов`язати її повернути йому спірний автомобіль.

Ухвалою від 31 липня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області залишив позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Довженко В.І., до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя без руху, надавши позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: надати докази підтвердження доплати судового збору в повному обсязі, а саме: в розмірі 6 056грн.

05 серпня 2024 року позивач, від імені якого діяв адвокат Довженко В.І., надіслав до суду позовну заяву з усунутими недоліками та, зазначив про те, що обґрунтовуючи необхідність доплати судового збору суд виходив з правил частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в той же час відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», якою керувався суд, ставка судового збору за подання позову про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу встановлено у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказавши про те, що позов про поділ майна подружжя поданий у зв`язку із розірванням шлюбу, позивач уточнив свої вимоги, доповнивши їх вимогою про розірвання шлюбу з відповідачкою та вимогою про визнання його особистою власністю квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Необхідність у визнанні вказаних квартир особистою власністю в судовому порядку мотивував тим, що у відповідачки залишилися видані ним довіреності, якими відповідачка та її мати уповноважені вчиняти від його імені правочини щодо продажу належних йому квартир. Вказав, що добровільно повернути довіреності відповідачка відмовляється, що, на його думку, свідчить про наявність з її боку майнових претензій на зазначене нерухоме майно, а він в силу знаходження в рейсі не може скасувати видані довіреності.

В цей же день ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Довженко В.І., подав до суду окрему заяву про забезпечення позову, в якій, пославшись на викладені ним у первісно поданій позовній заяві та у повторно поданій позовній заяві внаслідок виправлених недоліків, про які зазначив суд в ухвалі від 31 липня 2024року, обставини, просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль Toyota Land Cruizer, 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; вирішити питання про передання арештованого автомобіля йому через його представника-адвоката Довженка В.І. на відповідальне зберігання; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 1 237 500грн в усіх фінансових установах та банках, де б вони не знаходились; накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48кв.м., житловою площею 27,2кв.м., яка належить йому (позивачу) на підставі договору дарування, посвідченого 19.05.2020року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І.; накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,6кв.м., житловою площею 50,7кв.м., яка належить йому (позивачу) на підставі договору дарування, посвідченого 22.12.2020 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О.; тимчасово обмежити відповідачку у праві виїзду за межі України до вирішення позовної заяви про поділ майна подружжя по суті судом.

Ухвалою від 09 серпня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідачки навмисно ухилитися від виконання рішення суду. Зокрема, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявних у відповідачки грошових коштів у заявленому позивачем розмірі та відкритих на її ім`я рахунків у банківських установах, а також доказів на підтвердження права власності на вказаний ним як на спірний транспортний засіб. Що стосується забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири, право власності на які зареєстровано в установленому законом порядку на ім`я позивача, то суд вказав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві або підлягає сплаті чи передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, в той час як жодних доказів, що зазначені позивачем як спірні квартири належать відповідачці або підлягають передачі їй чи знаходяться у неї, суду не надано. Відмовляючи заявнику у забезпеченні позову шляхом тимчасового обмеження відповідачки у праві виїзду за межі України, суд врахував висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019року у справі №643/5842/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі №288/162/19, відповідно до яких у цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б давала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Ухвалою від 26 серпня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Судове рішення мотивовано тим, що з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Саплєва О.В., до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Керуючись пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України, з огляду на наявність в Херсонському міському суді Херсонської області спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд відмовив у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про розірвання шлюбу.

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про поділ спільного майна подружжя ухвалою суду від 26 серпня 2024 року залишена без руху. Суд надав позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: надати докази на підтвердження доплати судового збору в повному обсязі, а саме: 6 056грн.

В апеляційній скарзі на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення поданої ним заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб є упередженими та зробленими без врахування названих ним обставин, які перешкоджають отримати письмові докази, зокрема щодо видачі ним довіреностей, якими відповідачка уповноважена розпорядитися спірними квартирами, а також відсутності можливості скасувати ці довіреності чи щодо підтвердження права власності на автомобіль, враховуючи, що цей автомобіль, хоч і придбаний за його особисті кошти в період шлюбу, однак документи оформлені на ім`я відповідачки та знаходяться у неї. Скаржник зазначив, що висновки суду про те, що в матеріалах справи відсутня інформація про наявність у відповідачки грошових коштів в сумі 1 237 500грн та про набуття цих коштів сторонами під час перебування у шлюбі є передчасними та зроблені без врахування викладеної позивачем у позовній заяві інформації про те, що вказана сума грошових коштів була набута не під час перебування в шлюбі, а є особистою власністю позивача, а , відповідачка, без його згоди, зняла ці грошові кошти з його особистого рахунку та це підтверджено відповідними скрін-зображеннями з його банківського кабінету, оскільки в силу своєї професії та перебуваючи за межами України він не мав можливості підтвердити свої доводи іншими документами. До апеляційної скарги скаржник додав документи, зазначивши про них як про виписки банку про зняття 10 000доларів США, 20 000доларів США та про наявність грошових коштів до укладення шлюбу.

В апеляційній скарзі на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, просить наведену ухвалу скасувати, а матеріали направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та об`єднання цього позову з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Скарга мотивована тим, що відкриття Херсонським міським судом Херсонської області провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до нього, ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу, суд першої інстанції помилково визнав спором між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та помилково до правовідносин, що склалися, застосував наслідки, передбачені пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Скаржник, пославшись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22 липня 2021 року у справі №910/18389/20, від 19 листопада 2019 року у справі №640/5563/19, від 24.02.2021року у справі №910/15598/19, від 18.03.2021 року у справі №909/783/20, від 16.11.2021 року у справі №910/694/21, зазначив, що суд першої інстанції не перевірив чи співпадають підстави пред`явленого ним позову з підставами позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та передчасно прийшов до висновку про тотожність цих позовів і про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження.

Письмові відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень, що є предметом перегляду в апеляційному порядку, в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко В.І., на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко В.І., на ухвалу цього ж суду від 26 серпня 2024 року підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, яке серед іншого полягає в тому, що за час шлюбу із відповідачкою, яка не мала самостійного доходу (заробітку), за кошти, які належали позивачеві особисто, придбаний транспортний засіб Toyota Land Cruizer, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 89 000доларів США, що еквівалентно на час складання позову 3 671 250грн, який оформлений на ім`я відповідачки та перебуває в її одноособовому користуванні. Позивач стверджує, що до шлюбу із відповідачкою він володів на праві власності грошовими коштами, які зберігалися на його банківському рахунку, із якого відповідачка за допомогою переданої їй ним банківської картки, без отримання його на те згоди, зняла 30 000доларів США (еквівалент 1 237 500грн).

Наведене майно відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 є предметом спору, що виник між подружжям щодо поділу спільного майна, набутого за час шлюбу, проте наведені позивачем підстави позову та обраний ним спосіб захисту прав на це майно свідчать про те, що він звернувся до суду за захистом свого майнового права у спосіб визнання права особистої приватної власності на наведений вище транспортний засіб та грошові кошти.

Крім того, у поданій після залишення судом первісно поданої позовної заяви без руху, позовній заяві, сформованій у системі «Електронний суд» 05.08.2024 року, ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги як вимогою про розірвання шлюбу, так і вимогою про визнання його особистою власністю двох квартир, набутих ним на підставі договорів дарування, посвідчених у нотаріальному порядку до шлюбу з відповідачкою: 19.05.2020року та 22.12.2020року (як зазначив позивач, шлюб сторони зареєстрували 24.12.2020року, свідоцтво про реєстрацію шлюбу в матеріалах справи відсутнє), (а. с.44-49, 53-54).

Наявність спору щодо вказаного нерухомого майна позивач мотивує тим, що він видав на ім`я відповідачки та її матері довіреності, якими уповноважив їх вчинити від його імені правочини щодо відчуження належних йому на праві особистої приватної власності квартир. Після припинення шлюбних відносин відповідачка, нібито відмовляється повернути йому довіреності та може їх використати в своїх інтересах, враховуючи, що він працює за кордоном та знаходиться в рейсі, що унеможливлює вчинення дій щодо скасування довіреностей.

При цьому докази на підтвердження правовідносин представництва із відповідачкою позивач не надав, наявність таких не конкретизував та на якій підставі він просить визнати право особистої приватної власності на квартири в судовому порядку, якщо таке його право підтверджено правовстановлюючими документами та зареєстровано державою, не зазначив.

На підтвердження факту оформлення документів на спірний транспортний засіб на ім`я відповідачки позивач надав відомості до додатку «Дія» про скасування права керування автомобілем, які не містять інформації як про власника, який скасував право позивача керувати автомобілем Toyota Land Cruizer, 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , так і про особу власника наведеного рухомого майна на час звернення з позовом до суду (а. с.21-24).

Зазначивши в переліку додатків до позовної заяви докази зняття відповідачкою грошових коштів, позивач не конкретизував їх як засоби доказування (письмові чи електронні докази), не зазначив про їх статус (оригінал чи копія), належним чином не засвідчив та не зважив на те, що їх текст не читається і складений на іноземній мові при відсутньому перекладі (а. с. 18, 19).

Відсутні в матеріалах справи відомості і про те, що в будь-яких банках чи інших фінансових установах відповідачка зберігає грошові кошти в сумі 1 237 500грн, які позивач просить арештувати в порядку забезпечення позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Враховуючи, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження належності відповідачці спірних транспортного засобу, грошових коштів та квартир або що вони підлягають передачі відповідачці і знаходяться у неї чи в інших осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наразі відсутні підстави для накладення арешту на вказане майно та вважає, що позивач передчасно порушив перед судом питання щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб, не вирішивши питання у передбаченому цивільним процесуальним законодавством порядку щодо отримання доказів про особу, на яку оформлено спірний транспортний засіб та щодо належності відповідачці грошових коштів у вказаному позивачем розмірі, а також щодо існування між сторонами спору щодо квартир як щодо спільного майна подружжя.

Що ж стосується вимоги позивача забезпечити позов шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до вирішення спору судом, то суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, врахував висновки Верховного Суду щодо застосування статті 150 ЦПК України, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі №288/162/19, згідно з якими в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Наведена практика Верховного Суду є сталою та викладена в інших постановах, зокрема у постанові від 08.03.2023 року у справі №263/989/21.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідачки за межі України не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України та не може бути застосований судом.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах та як такі, що висновків суду щодо наявності підстав для відмови у забезпеченні позову у убраний позивачем спосіб не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника про обмежені можливості щодо надання необхідних доказів суду не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до положень статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.

Якщо ж доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта статті 83 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина перша статті 84 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач, в тому числі його представник-адвокат Довженко В.І., здійснили всі залежні від них дії, спрямовані на отримання доказів, які б свідчили про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спільного майна подружжя та що відповідачка є титульним власником транспортного засобу, або що на її ім`я відкриті рахунки в банках чи інших фінансових установах, або що вона має повноваження вчинити правочини від імені позивача щодо квартир, право власності на які зареєстровано в установленому законом порядку на його ім`я.

Лише у повторно поданій позовній заяві представник позивача заявив про витребування судом з Головного сервісного центру МВС України відомості про те, кому на даний час належить спірний автомобіль та копій документів, на підставі яких дана особа є власником цього автомобіля, а також про витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомостей про реєстрацію шлюбу між позивачем та відповідачкою (а.с.63).

До апеляційної скарги скаржник додав виписки банку про зняття 10 000доларів США та 20 000доларів США, а також виписку банку про наявність грошових коштів до укладення шлюбу, однак ці зазначені ним як докази виписки складені на іноземній мові та не містять перекладу на українську мову. Скаржником не виконано також вимоги статей 95, 100 ЦПК України щодо подання письмових чи електронних доказів в оригіналі або в належним чином засвідченій копії чи в електронній копії, засвідченій електронним підписом. Не надав скаржник і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому суд апеляційної інстанції в силу положень статті 367 ЦПК України не прийняв ці докази та не досліджував їх при перегляді справи в апеляційному порядку.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, однак суд має пересвідчитися, що від можливих недобросовісних дій саме з боку відповідачки необхідно вжити заходи охорони матеріально-правових інтересів позивача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь. При цьому забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти можливе за наявності доказів на підтвердження того, що це майно або грошові кошти належать стороні відповідача або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться в нього чи в інших осіб. Інакше вчинення наведеної процесуальної дії може призвести до порушення прав третіх осіб, які не залучені до участі в справі, а ухвалене судове рішення про забезпечення позову не буде виконано в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року постановлена судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову у обраний ним спосіб відсутні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надавши суду докази на підтвердження наявного спору з відповідачкою щодо вказаного ним у позовній заяві майна, він вправі повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, в тому числі шляхом накладення арешту на предмет спору.

Питання відкриття провадження у цивільній справі та підстави для відмови у відкритті провадження у справі врегульовано статтями 186, 187 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, якою керувався суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_1 з усунутими недоліками та вимогою, серед інших вимог, про розірвання шлюбу сформована в системі «Електронний суд» 05.08.2024 року, ухвала про відмову у відкритті провадження повинна була бути постановлена судом не пізніше 12 серпня 2024 року з врахуванням вихідних днів (а. с. 44-49).

Суд першої інстанції ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі в частині позову про розірвання шлюбу постановив 26 серпня 2024 року та в основу свого судового рішення поклав ухвалу судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2024 року, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Саплєва О.В., до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про яку суду стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Номер справи в ухвалі суд не зазначив, однак суд апеляційної інстанції пересвідчився про наявність в Єдиному державному реєстрі наведеної вище ухвали, яка постановлена судом першої інстанції в справі №766/12317/24.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається також, що ухвалою від 23 вересня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка Валерія Івановича та здійснив перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Саплєва Олена Василівна, до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - в розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи кількість уже призначених справ, навантаження, умови роботи суду, суд призначив підготовче судове засідання на 05.11.2024 р. о 14.30 год. у приміщенні Херсонського міського суду Херсонської області, за адресою: м.Херсон, вул. В.Примаченка,6/29, каб. 410.

Суд першої інстанції відкрите провадження у справі №766/12317/24 вважав перешкодою для відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши про те, що в провадженні суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (частини перша, третя статті 4ЦПК).

За загальним правилом відповідно до норм цивільного процесуального права кожна особа може звернутися до суду з позовом до одного і того ж відповідача (відповідачів), про той самий предмет і з тих самих підстав лише один раз. Позивач не вправі одночасно порушувати одну і ту ж справу у декількох судах або в одному і тому ж суді.

З метою уникнення порушення позивачем цього правила пунктом 10 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлено обов`язок позивача у позовній заяві підтвердити, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У разі порушення позивачем наведеної норми процесуального права, суд на стадії відкриття провадження у справі застосовує приписи пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України та відмовляє у відкритті провадження у справі за поданою ним заявою.

Проте такі обмеження у вчиненні процесуальних дій встановлені лише для позивачів та не діють для відповідачів навіть якщо йдеться про спір між тими ж сторонами та про той же предмет.

Враховуючи, що у справі №766/12317/24 за позовом ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Соплєва О.В., до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу останній є відповідачем, він має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду нарівні з іншим із подружжя незалежно від того, що за позовною заявою ОСОБА_2 судом уже відкрито провадження.

Крім того, як обґрунтовано зазначив в апеляційній скарзі скаржник, зазначені ним підстави для розірвання шлюбу можуть бути не тотожними з тими обставинами, які ОСОБА_2 зазначила як причину для розірвання шлюбу у поданій нею позовній заяві.

В ухвалі про відмову у відкритті провадження в частині позову про розірвання шлюбу відсутні висновки суду з приводу тотожності підстав позову, наведених кожним із подружжя ОСОБА_4 у поданих ними до суду позовних заявах.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до безпідставного застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду як це передбачено статтею 379 ЦПК України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 186 ЦПК України, у разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження у справі заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 379 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року про відмову у забезпеченні позову залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року- без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року

Суддя Л.В.Пузанова