Житомирський апеляційний суд
Справа №295/977/24 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/977/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 09 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ у Житомирській області) на його користь в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди 1 000 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Позов мотивував тим, що ГУ ПФУ у Житомирській області, порушуючи його права та статтю 19 Конституції України, під час проведення перевірки за його зверненням 16 червня 2021 року з доданими до нього документами, яке не було належним чином розглянуто ГУ ПФУ у Житомирській області, та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.

29 червня 2023 року у справі №240/14655/21 Житомирський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким його адміністративний позов до ГУ ПФУ у Житомирській області, ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнив частково. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні йому пенсії за віком, зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17 квітня 1985 року по 23 серпня 1985 року та періоду зайняття нотаріальною діяльністю з 22 квітня 1997 року по 11 травня 2011 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області врахувати до його трудового стажу період роботи у зазначеному підприємстві за вище вказаний період, а також період зайняття нотаріальною діяльністю з 22 квітня 1997 року по 11 травня 2011 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути його заяву від 16 червня 2021 року і вирішити питання призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року (справа №240/14655/21) рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року залишено без змін.

Вважав, що неправомірна бездіяльність відповідача, яка виразилася у відмові розглядати його звернення про призначення пенсії за віком, потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги відповідають змісту та обґрунтуванню позовної заяви, які зазначені вище. Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 16 червня 2021 ОСОБА_1 звертався до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком. На що отримав відмову ГУ ПФУ в Житомирській області №0600-0219-8/49439 від 06 липня 2021 року, мотивовану тим, що підтверджений страховий стаж становить 18 років 10 місяців 9 днів при необхідності 28 років. До трудового стажу не зараховано період роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17 квітня 1985 року по 23 серпня 1985 року, оскільки у записі про звільнення відтиск печатки нечіткий і неможливо встановити належність печатки підприємству. Період зайняття нотаріальною діяльністю з 22 квітня 1997 року по 11 травня 2011 року не зараховано через відсутність довідки за період з 22 квітня 1997 року по 31 грудня 2003 року про реєстрацію особи суб`єктом господарської діяльності із зазначенням системи оподаткування, а за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2010 року по 11 травня 2011 року відсутні дані про сплату страхових внесків.

ОСОБА_1 вважав таку відмову протиправною, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року у справі №240/14655/21, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Житомирській області, ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17 квітня 1985 року по 23 серпня 1985 року та періоду зайняття нотаріальною діяльністю з 22 квітня 1997 року по 11 травня 2011 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області врахувати до його трудового стажу період роботи у зазначеному підприємстві за вище вказаний період, а також період зайняття нотаріальною діяльністю з 22 квітня 1997 року по 11 травня 2011 року, а також повторно розглянути його заяву від 16 червня 2021 року і вирішити питання призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.12-17, 18-25).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, які підтверджують заподіяння йому душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, мотивуючи таким.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі, яка переглядається, позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що йому завдано моральну шкоду неправомірною бездіяльністю відповідача, яка виразилася у відмові розглядати його звернення про призначення пенсії за віком, потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода, пов`язана з явкою до судових інстанцій. Протиправними діями відповідач примусив позивача витрачати свій вільний час на захист порушеного права, завдав йому моральних і психічних страждань. Неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, оскільки позивач морально страждав з приводу таких дій, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на інформацію та розгляд звернення в порядку, встановленому адміністративно-процесуальним судочинством.

Згідно частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, врахувавши відповідні норми ЦПК України, суд вірно вказав, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком у силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду та зазначає, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

Слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Протиправність дій відповідача, яка полягає у неналежному розгляді заяви про призначення пенсії за віком, встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року у справі №240/14655/21, яке набрало законної сили, а тому в силу частини 4 статті 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню.

Крім того, доведення лише протиправності дій відповідача не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі № 752/17832/14-ц вказано, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Страждання це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція.

Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина 2 статті 21 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частина 5 статті 21 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду, яким права позивача було відновлено, не є безальтернативною підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади є правом особи, яким у даному випадку і скористався позивач.

Слід зазначити, що сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надано оцінку всім важливим аргументам сторін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 09 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді