Справа № 357/3231/24
Провадження № 2/357/2238/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та в обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. зазначив, що 29.01.2020 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. і зареєстрований в реєстрі за №124, згідно якого позивач передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_2 зобов`язався забезпечувати ОСОБА_1 утриманням довічно на умовах вказаного договору. Позивач є одинокою, літньою жінкою, яка має поганий стан здоров`я, являється інвалідом ІІ групи з 12.12.2006 року, довічно. Відповідач після підписання договору довічного утримання жодного разу не навідав ОСОБА_1 , не цікавиться її життям, здоров`ям і таку поведінку позивач вважає зневажливою. У квітні 2021 р. позивач зламала руку, потребувала допомоги, але відповідач не надав необхідної допомоги, потім позивач перебувала восени 2023 року на стаціонарному лікуванні, потребує постійної сторонньої допомоги, але відповідач уникає від надання такої допомоги, і після цього позивач зрозуміла, що скориставшись її необізнаністю, необачністю та важким становищем, її ввели в оману стосовно умов договору довічного утримання? який був направлений лише на заволодіння квартирою. Умови договору є вкрай несправедливими і порушують права позивача і суперечать змісту і поняттю «довічне утримання». Позивач, укладаючи договір довічного утримання, розраховувала на повноцінний догляд і увагу з боку відповідача. Позивач просить суд визнати недійсним договір довічного утримання №124 від 29.01.2020року та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Заперечуючи позов, представник відповідача, адвокат Кушнарьов Є.І. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 1960 року народження, до укладення договору довічного утримання консультувалася з представниками «Центру допомоги та соціального захисту пенсіонерів», Центр «Пенсіон», саме позивач була ініціатором укладення даного договору та 22.01.2020 року власноручно заповнила і підписала заяву про можливість підписання договору довічного утримання, а також, підписала паспорт до договору, в якому погодила істотні умови майбутнього договору довічного утримання, а саме: суму одноразової грошової допомоги в розмірі 50 000,00 грн., суму щомісячного грошового утримання в розмірі 1 000,00 грн.; щомісячна оплата комунальних послуг; довічне право відчужувача на проживання у квартирі; обов`язок набувача здійснити поховання відчужувача після його смерті. Своїм підписом позивач підтвердила, що їй відомо про те, що пропонований договір передбачає тільки щомісячне грошове забезпечення і оплату комунальних послуг, а будь-який догляд набувач за договором не зобов`язаний вчиняти.

Представник відповідача вказує, що позивачем всупереч вимог абзацу 3 пункту 6, за весь час дії договору жодного разу не було направлено відповідачу квитанцій про нарахування житлово-комунальних послуг, а просто повідомлялись суми коштів, які відповідачу необхідно було перерахувати на рахунок позивача, позивач відмовлялась передавати показники лічильників, а тому з травня 2020 року відповідач самостійно сплачує за спожиті позивачем житлово-комунальні послуги.

Сторона відповідача стверджує, що від ОСОБА_1 на адресу відповідача ніколи не надходило жодного листа, заяви, скарги, пропозиції, претензії тощо. Позивач заблокувала відповідача в усіх месенджерах, заблокувала його номер телефону, а тому зв`язатися з ОСОБА_1 не має можливості. Позивач приймає виконання умов договору довічного утримання в повному обсязі, щомісячно отримує кошти на свою банківську карту, відповідач щомісячно сплачує за спожиті позивачем житлово-комунальні послуги. А тому, відповідач зазначає, що він належно виконує істотні умови договору довічного утримання. Доводи представника позивача про те, що відповідач має надавати ОСОБА_1 будь-яку іншу допомогу жодним належним доказом не підтверджено. Натомість, з моменту укладення договору довічного утримання відповідач належним чином виконує всі свої обов`язки за цим договором, більше ніж за 4 року дії цього договору ОСОБА_1 станом на 30.04.2023р. отримала понад 175 818 грн. на його виконання, про що відповідач навів розрахунок у відзиві.

Відповідач зауважує, що позивач у свої 64 роки чудово володіє месенджерами та соціальними мережами, через які і вела раніше листування з ОСОБА_2 . До позивача постійно ходила помічниця, Центр допомоги «Пенсіон» надавав соціальні послуги позивачу. Відповідач заперечує введення позивача в оману, оскільки позивач добре була обізнана стосовно умов договору та хотіла саме матеріального забезпечення, оскільки їй не вистачало коштів на лікування, оплату житлово-комунальних послуг.

Представник відповідача вказує, що підстави визнання договору довічного утримання недійсним, що перелічені у позові є необгрунтованими та безпідставиними. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Також, представник відповідача зазначає, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено собою під впливом тяжкою для неї обставин і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Однак, представник позивача не довів, що за відсутності тяжкої обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивач погодила всі умови договору та добровільно, без насильства, обману чи помилки підписала договір і тривалий час приймала виконання цього договору.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 04.03.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання. (а.с.33).

03.04.2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кушнарьова Є.І. про відкладення судового засідання (а.с.41-43)

29.04.2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.49-50).

Ухвалою суду від 30.04.2024р. задоволено клопотання представника відповідача, постановлено проводити судові засідання по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 51-52).

01.05.2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відкладення судового засідання (а.с.54).

06.05.2024 року представник відповідача направив суду відзив на позов, з додатками (а.с.58- 166).

06.05.2024 року представник відповідача направив суду заяву про допит свідка в режимі відеоконференції (а.с.168).

27.05.2024 року представник позивача направив суду заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з зайнятістю в процесуальних діях кримінального провадження (а.с.172-173).

24.06.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про зміну предмета та підстав позову, яка, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, була залишена без розгляду (а.с.177- 182).

24.06.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача, про допит свідка в режимі відеоконференції (а.с.200-201).

08.08.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача, про допит свідка в режимі відеоконференції (а.с.200-201).

26.08.2024 року представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. подав заяву про відкладення судового засідання через прийняття участі в судовому засіданні в межах кримінального провадження. Доказів в підтвердження наведених обставин не надав. (а.с.206).

13.09.2024 року представник відповідача направив суду заяву про допит свідка в режимі відеоконференції . Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні цього клопотання (а.с.216).

25.09.2024 року представник відповідача направив суду письмово викладені пояснення свідка ОСОБА_5 (а.с.218220).

25.09.2024 року представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. направив суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в процесуальних діях кримінального провадження. Доказів в підтвердження наведених обставин не надав. (а.с.224-225). Суд відмовив в задоволенні такого клопотання.

В судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. підтримав позов та уточнив, що не є підставою визнання договору довічного утримання недійсним введення в оману, в судовому засіданні 08.08.2024 року обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача уточнив, що підставою визнання даного договору довічного утримання недійсним є тяжкі обставини, які призвели до укладення такого договору (ст. 233 ЦК України).

Представник відповідача, адвокат Кушнарьов Є.І. позов не визнав.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 29.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., зареєстрований в реєстрі за № 124 (а.с.13-16)

Згідно пункту 1 вказаного договору відчужувач ОСОБА_1 передала у власність, а набувач ОСОБА_2 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 та взамін чого, ОСОБА_2 , зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

В пункті 6 договору визначено, що набувач зобов`язується довічно утримувати відчужувача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання, оцінюється сторонами за спільною згодою в розмірі 1000,00 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу способом, вказаним у п. 7 цього договору. Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги за квартиру у строки, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. На вимогу відчужувача або виконавця житлово-комунальних послуг, набувач зобов`язаний укласти відповідний договір на надання житлово-комунальних послуг.

Сторони договору погодили, що у випадку оплати набувачем житлово-комунальних послуг або у випадку самостійної оплати відчужувачем житлово-комунальних послуг, відчужувач зобов`язується один раз на три місяці направляти на адресу набувача актуальні рахунки за спожиті житлово-комунальні послуги для перевірки надходжень по даним особовим рахункам.

Сторони погодили, що за заявою відчужувача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися ним самостійно. В даному випадку набувач зобов`язаний до 10 числа кожного місяця включно, наступного за розрахунковим, перераховувати відчужувачеві способом, вказаним у п.7 цього договору, суму коштів необхідних для сплати житлово-комунальних платежів.

Сторони погодили, що у випадку ненадходження або відмови відчужувача направляти на адресу набувача актуальні рахунки за спожиті житлово-комунальні послуги, відповідальність за виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги покладається на відчужувача. В даному випадку набувач має право оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги за останніми відомими йому нарахуваннями за відповідні житлово-комунальні послуги.

Грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця включно, поштовим переказом або готівкою на руки під розписку, або на картковий рахунок (п. 7 договору).

Згідно п. 8 договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 50 000,00 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору.

Пунктом 12 договору визначено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна оплата щомісячних платежів виключно в межах встановлених пунктом 6 даного договору, і довічне право на проживання відчужувача на всій площі у вказаній квартирі, що відчужується.

Разом з правом проживання в квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані та оплату комунальних послуг спожитих нею понад норму встановлену пунктом 6 договору.

Відповідно до п.26 Договору сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину; відчужувач та набувач не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, не страждають на психічний розлад, не вживають наркотичні засоби, токсичні речовини тощо, не стоять на обліку у психоневрологічних та наркологічних закладах, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, текст Договору прочитано і схвалено ними до його посвідчення, договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Судом встановлено, що в 2023 році ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 11.07.2023 року у справі № 357/1542/23 було відмовлено в задоволенні таких позовних вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2023 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду залишено без змін.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, по справі № 357/1542/23 судом було встановлено, що перед укладенням договору ОСОБА_1 звернулась із заявою до директора Центру «Пенсіон» про можливість підписання з нею договору довічного утримання, оскільки вона є одинокою, малозабезпеченою, інвалідом ІІ групи. ОСОБА_1 підписала паспорт до договору довічного утримання, в якому повідомила свої анкетні дані (інформація про відчужувача), параметри нерухомості, що відчужується, побажання щодо істотних умов договору, відомості про стан здоров`я та лікувальний заклад, своїм підписом підтвердила, що пропонований договір довічного утримання передбачає тільки виплату грошей, будь-який догляд набувач за даним договором надавати не зобов`язаний, а також те, що після підписання договору вона перестане бути власником квартири, залишаючись користувачем квартири до кінця свого життя. Також, судом було встановлено, що ОСОБА_2 виконуються умови спірного договору довічного утримання (виплатив одноразовий платіж, щомісячно сплачує комунальні платежі, здійснює щомісяця грошовий переказ ). Отже, наведені обставини не підлягають доказуванню в рамках цієї справи.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, сторони Договору довічного утримання погодили істотні умови цього Договору , зокрема, пунктом 12 передбачений чіткий та вичерпний перелік істотних умов цього Договору, а саме: вчасна оплата щомісячних платежів виключно в межах встановлених пунктом 6 договору; довічне право на проживання відчужувача на всій площі у вказаній квартирі, що відчужується.

Судом по справі № 357/1542/23 було вже встановлено, що відповідач не порушив ні істотних умов оскаржуваного договору, ні будь-яких інших домовленостей сторін за договором довічного утримання. Та і в даному судовому процесі не наведено факту порушення відповідачем будь яких умов оскаржуваного договору. Представники сторін повідомили, що між сторонами обговорювалося питання щодо розірвання договору, але ОСОБА_1 не бажає повертати все, що отримала за договором довічного утримання з початку його укладення.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 233 ЦК України Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Позивачем не було надано жодних доказів наявності тяжких обставин, а також - не доведено того, що укладення Договору було спрямовано на усунення цих тяжких обставин.

Щодо вкрай невигідних умов, то ОСОБА_1 декілька років після укладення договору довічного утримання не ставила питань про його недійсність, приймала належне виконання умов договору ОСОБА_2 , не зазначала про тяжкі обставини, що змусили її укласти такий договір, не вказувала про невигідні умови. Тобто, невигідні умови договору мали б бути явно кабальними для особи.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В даному випадку, представник позивача не довів, що ОСОБА_1 вимушена була укласти договір довічного утримання і саме на таких умовах та за відсутності можливості змінити ті умови чи укласти договір в інший період, чи з іншою особою. Натомість, встановленим є те, що позивач добровільно та самостійно звернулася із заявою до директора Центру «Пенсіон» про можливість підписання з нею договору довічного утримання, оскільки вона є одинокою, малозабезпеченою, інвалідом ІІ групи. Істотні умови цього договору виражалися лише у грошовому утриманні з боку набувача та постійному проживанні відчужувача у квартирі, інших умов не передбачалося. Позивач не позбавлена була можливості викласти інші умови договору. Також, в судовому засіданні було встановлено, що позивач не зверталась до відповідача з проханням переглянути чи змінити умови договору довічного утримання. Представник позивача зазначив, що вже після укладення спірного договору у ОСОБА_1 змінилися обставини, значно погіршився стан здоров`я, виникла потреба в інших видах утримання. Однак, наведене не може бути підставою для визнання договору довічного утримання недійсним на підставі статті 233 ЦК України, оскільки зазначених обставин не існувало на дату укладення спірного правочину.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Висновок ВС у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме позивач у справі та особа, яка стверджує про укладення договору під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася, мала довести ту обставину, на яку вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог тяжка обставина, вкрай невигідні для ОСОБА_1 умови Договору та причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами і вчиненням спірного правочину, який мав вчинятися виключно для усунення чи зменшення тяжких обставин. Проте, відсутні такі докази.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України)

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81,89, 141, 259, 263, 264, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.10.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола