Провадження № 22-ц/801/1895/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуСправа № 127/21341/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року, постановлене у складі судді Антонюка В. В. у м. Вінниці, дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його прийняття,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що заявниця проживає у найманій квартирі АДРЕСА_1 , після того, як ОСОБА_2 фактично вигнав їх з дитиною з квартири, яку вони разом з ним придбали за їхні спільні кошти. Заявниця звернулася до суду з позовом про визнання такої угоди недійсною і ОСОБА_2 після цього використовує будь-який привід, щоб вчинити сварки, конфлікти, пише образливі CMC повідомлення на її телефон, а також скарги в поліцію, звертався в соціальну службу та отримав рішення органу опіки і піклування про зустрічі по суботах з дитиною, однак не приходить до дитини, аліменти майже не платить, покинув роботу. ОСОБА_2 звертався зі скаргами в поліцію, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 йому перешкоджає в побаченні з донькою, що не відповідає дійсності, оскільки вона цьому не перешкоджає: дитина сама не бажає з ним зустрічатися, оскільки його боїться.

Заявниця зазначає, що в травні 2024 року, ОСОБА_2 прийшов до школи, де вчиться донька і намагався її поцілувати, однак донька не бажала цього і відсторонилася від нього, тоді він грубо взяв її за шию, зробивши їй боляче і налякавши дитину, притягнув до себе, поцілував в щоку і заявив: «що якщо вона так буде поводити себе відносно нього, то він її відлупцює». Донька прийшла зі школи вся в сльозах та вона з донькою звернулися до психолога, і відповідно до наданої психологом психологічної характеристики дитини від 11.06.2024 року, зустрічі дитини з батьком небажані, так як він психологічно негативно впливає на її стан, вона його боїться, тому що боїться, що він буде її бити, і дитина повідомила психологу, що взагалі не хоче бачити батька. Це підтверджується і записами на диску, які заявник додає до заяви, з яких видно, що дитина про це заявила і батькові, що вона його не любить, не бажає з ним бачитися, тому що він кричить на неї і поводиться з нею дуже авторитарно.

Акцентує, що відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2023 р., ОСОБА_2 був визнаний винний у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. Після цього поведінка ОСОБА_2 відносно заявниці та їх доньки лише погіршилася, вони з дитиною і надалі потерпають від психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 , його поведінка негативно впливає на здоров`я заявниці, її працездатність, психологічно негативно впливає на стан здоров`я дитини. Заявниця вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи і такі ризики є реальними.

Пославшись на викладені обставини ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, видано обмежувальний припис, яким вжито наступні заходи тимчасового на 6 місяців обмеження прав ОСОБА_2 та покладено на нього обов`язки:

- заборонено перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонено наближатися на відстань менше 1000 м., до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та місця праці постраждалої особи - ВДПУ їм. М. Коцюбинського в м. Вінниці;

- заборонено приходити до школи, де навчається ОСОБА_3 без відома ОСОБА_1 ;

- заборонено вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням будуть перебувати у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

- Судові витрати пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави. Про видачу обмежувального припису повідомлено уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

При прийнятті рішення суд першої інстанції взяв до уваги психологічну характеристику від 11 червня 2024 року, акт та висновок оцінки потреб сім`ї від 21 серпня 2023 року, згідно яких вбачається, що дитина при розмові про батька засмучується, розгублена, тривожна, боїться, щоб останній не бив її, коли хтось стукає у двері, дитина стає тривожна, оскільки очікує, що це може бути батько ОСОБА_2 . З смс повідомлень видно, що ОСОБА_2 спілкується з заявницею грубо, виражається до неї нецензурними словами, що впливає на психологічний стан ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції врахував постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що видача обмежувального припису щодо заборони наближення до заявниці порушить його право на участь в судових засіданнях у цивільній справі № 127/38551/23, яка знаходиться у Вінницькому міському суді Вінницької області де він є відповідачем за позовом його колишньої дружини ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та визнання права власності на квартиру.

Докази, які надає заявниця, а саме скріншоти з телефону - це переписка річної давності і додано саме його образливі слова, а тексти колишньої дружини приховані від суду.

ОСОБА_1 налаштовує їх спільну доньку проти нього, не виконує рішення органу опіки і піклування щодо встановлення графіку побачення його з донькою, даний факт підтверджується відповідями з поліції від 28 червня 2024 року та від 04 липня 2023 року та відповіддю органу опіки та піклування від 11 квітня 2024 року щодо графіку побачень з дитиною.

Крім того, суд не звернув уваги, що жодних реальних доказів, що він несе загрозу для своєї колишньої дружини та дитини немає і заявницею не додано, це лише її слова.

Винесення обмежувального припису, зокрема щодо побачень з дитиною унеможливлює виконувати рішення органу опіки і піклування щодо побачень з донькою, а також порушує його право на участь у вихованні дитини.

ОСОБА_1 06 вересня 2024 року подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що вагомим доказом у справі є постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Однак його поведінка і після цього відносно неї та їхньої спільної доньки лише погіршилася, вони з дитиною надалі потерпають від психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 , його поведінка негативно впливає на їхнє з донькою здоров`я, її працездатність.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав, вимоги викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та її адвокат Вдовцова Л. К. заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, також просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По справі встановлено наступні обставини:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13);

- постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а. с. 7);

- із психологічної характеристики від 11 червня 2024 року № 01-23/513, виданої директором Вінницької міської ради Вінницького міського центру соціальних служб Н. Добровольською, за зверненням ОСОБА_1 вбачається, що психологічний розвиток дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає віковим нормам. Дитина оперує причинно-наслідковим зв`язкам незалежно від конкретного змісту, здатна зосередитись на виконанні завдання та в ході виконання управляти мимовільними та довільними процесами. Відтворює події відповідно до емоційного забарвлення та значимості для малолітньої, а не керуючись часовим періодом та датами. Достатньо розвинений аналіз, порівняння, узагальнення та структурування певних подій відповідно до власного переживання та віку. Дитина йде на контакт, відкрита до взаємодії та співпраці з дорослим. Під час бесіди відповідала на питання, але потребувала уточнюючих запитань для деталізації. Притримується встановлених норм поведінки, відкрита до нових знань та завдань та із цікавістю їх виконує. При поведінкових проявах орієнтується на реакцію значимих дорослих, але робить свої висновки і в загальному чинить так як вона хоче, враховуючи правила поведінки, які були обговоренні попередньо. Зі слів дитини, їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час. При розповіді про відносини з рідним батьком дитина засмучувалась, ставала пригніченою, голос ставав тихіший, вона починала закриватись і не хотіла відповідати (а.с. 8 - 9);

- як вбачається зі скріншотів повідомлень спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке відбувалося в травні 2023 року є грубим (а. с. 10 - 12);

- відеодиск, на якому записано телефонну розмову між дитиною ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 (а.с. 3), в ході якого вона стверджує, що батько бив маму і вигнав їх та вона його не любить.

- Вінницький міський суд Вінницької області 03 травня 2023 року виніс судовий наказ, відповідно до якого стягнув з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14 - 15);

- відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи від 21 серпня 2023 року, в ньому міститься загальна інформація про членів сім`ї/особу за місцем проживання (на момент оцінювання), місце проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17 - 21), вся інформація вказана зі слів ОСОБА_1 .

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначено Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3-5-7,14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 вказав, що висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 про те, що лише сам факт звернення до компетентних органів з заявою про вчинення домашнього насильства та відкриття кримінального провадження з цього питання не означають доведеність вчинення домашнього насильства є обґрунтованим відповідно до умов доведення винуватості особи, передбачених КПК України. Однак помилковим є тлумачення цього висновку з тієї точки зору, що лише наявність повідомлення підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акту або вирок кримінального суду є єдиними належними доказами вчинення домашнього насильства у вирішенні питання застосування обмежувального припису в межах ЦПК України. Сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису.

Згідно зі статтею 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 711/6788/23, зазначено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У цій постанові зазначено, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є безумовною підставою для застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В справі, що розглядається під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції оцінював докази, які надані заявницею ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не був належним чином повідомленим про день та час судового засідання.

Так, в основу рішення покладено постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 р., якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., однак на момент ухваленого рішення з часу притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності пройшло майже 10 місяців і нових доказів, які б свідчили про реальну загрозу з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та їхньої спільної дитини ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Докази, які додає до позовної заяви заявниця, а саме скріншоти з телефону, на якій видно переписку двох людей, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та які взяті до уваги судом першої інстанції, вказують лише про наявність конфлікту з приводу грошей та не підтверджують факту вчинення насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню ОСОБА_1 та їх дитини ОСОБА_3 . Суд першої інстанції не звернув уваги, що ця переписка була ще в травні 2023 року, тобто також за довго до звернення до суду та до притягнення 25 вересня 2023 року ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні також послався на психологічну характеристику від 11 червня 2024 року, акт та висновок оцінки потреб сім`ї від 21 серпня 2023 року згідно якого вбачається, що дитина при розмові про батька, засмучується, розгублена, тривожна, боїться, щоб останній не бив її, коли хтось стукає в двері, дитина стає тривожна, оскільки очікує, що це може бути батько ОСОБА_2 , що також підтверджується, відео файлом, який досліджено в судовому засіданні.

Однак з такою оцінкою апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Із психологічної характеристики від 11 червня 2024 року № 01-23/513, вбачається що ОСОБА_1 звернулася до даного центру щодо надання висновку роботи психолога з її дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даної характеристики видно, що психологічний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Дитина оперує причинно-наслідковим зв`язкам незалежно від конкретного змісту. Здатна зосередитись на виконанні завдання та в ході виконання управляти мимовільними та довільними процесами. Відтворює події відповідно до емоційного забарвлення та значимості для малолітньої, а не керуючись часовим періодом та датами. Достатньо розвинений аналіз, порівняння, узагальнення та структурування певних подій відповідно до власного переживання та віку. Дитина йде на контакт, відкрита до взаємодії та співпраці з дорослим. Під час бесіди відповідала на питання, але потребувала уточнюючих запитань для деталізації. Притримується встановлених норм поведінки. Відкрита до нових знань та завдань та із цікавістю їх виконує. При поведінкових проявах орієнтується на реакцію значимих дорослих, але робить свої висновки і в загальному чинить так як вона хоче, враховуючи правила поведінки які були обговоренні попередньо. Зі слів дитини їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час. При розповіді про відносини з рідним батьком дитина засмучувалась, ставала пригніченою, голос ставав тихіший, вона починала закриватись і не хотіла відповідати (а.с. 8 - 9).

Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи від 21 серпня 2023 року, в ньому міститься загальна інформація про членів сім`ї/особу за місцем проживання (на момент оцінювання), місце проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17 - 21), усі відомості в якому записані зі слів ОСОБА_1 , відтак він не містить об`єктивної інформації.

Як вбачається з відеофайла, який міститься в матеріалах справи (а.с. 3) на ньому зафіксована розмова батька ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , остання не бажає спілкуватися з останнім та вказує про те, що він вигнав їх з матір`ю ОСОБА_1 з квартири, на що батько відповідає протилежне, а також вказує, що її кімната вільна та вона може повернутися туди в будь-яку хвилину. Крім того, дитина зазначає, що він бив матір, однак цього вона не бачила.

Доказів негативної поведінки батька по відношенню дитини, коли він прийшов її провідати в школу, - немає, це є лише твердженням заявниці ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомленим про судове засідання в суді першої інстанції , чим був позбавлений можливості надати докази, апеляційний суд приймає новий доказ: «Інформацію про участь батька у навчанні та вихованні учениці 2-б класу ОСОБА_3 , 2017 року народження", видану КЗ «Вінницький ліцей № 18» 17 вересня 2023 року (а.с. 110), відповідно до якої обоє батьків беруть активну участь у житті класу, відвідували батьківські збори, цікавилися життям та навчанням дитини, привозила і забирала дитину з ліцею мама Злати. У другому семестрі ОСОБА_1 повідомила, що змінила місце проживання, бо розлучається, батько з ними не проживає. Двічі (у четвер) батько приходив до Злати у заклад під час перерви після першого уроку спілкувався з нею. Це відбувалося «на очах» класного керівника та помічника учителя, ОСОБА_4 . Присутніми під час їх спілкування ми не були. Батько приходив із гостинцями, які Злата забирала додому. ОСОБА_5 підходив до мене та цікавився успіхами Злати. Якихось образ чи засмучення у Злати після цих візитів не помічала. Навпаки Злата із задоволенням розглядала татусеві гостинці та пригощала ними однокласників.

Матеріали справи не містять характеризуючих матеріалів ні щодо ОСОБА_1 , ні щодо ОСОБА_2 .

Оцінивши дані докази в сукупності, апеляційний суд виснує, що вони свідчать про наявність гострого конфлікту між сторонами про визначення порядку участі батька у вихованні дитини сторін та спілкуванні батька з нею, надання батьком утримання, також вони свідчать про складні стосунки між батьком та дитиною, що не дає підстав для висновку про наявність ознак домашнього насильства у діях ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 та їх дитини ОСОБА_3 .

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому (стала судова практика з 2019 по 2023 роки, справи №№363/3496/18; 452/317/19, 570/2528/20, 344/1046/21, 711/3693/22). Заявнику слід зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису та докази, що їх підтверджують. Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді: це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника; докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі №216/4309/21).

Наявні у справі докази не дають можливості беззаперечно встановити, яким формам домашнього насильства піддавалася ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 , а також не доводять наявність ризиків, за яких частина третя статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дозволяє видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, безпідставно виходив із наявності ризиків вчинення у майбутньому домашнього насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 та їх дитини ОСОБА_3 , яких апеляційним судом не встановлено, оскільки заявниця не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження можливих ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку з невидачею щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 підставними, а висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Враховуючи ту обставину, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває дитина сторін Злата, а ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що має забезпечувати по аліментах, апеляційний суд виснує, що понесені ним судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 3 000 грн. слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук