Житомирський апеляційний суд
Справа №293/960/23 Головуючий у 1-й інст. Лось Л.В.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

за участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/960/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Заворотний Андрій Васильович

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лося Л.В.

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Відповідно до заповіту, складеного його матір`ю за життя, все своє майно заповіла йому. Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н. заведена спадкова справа №91/2022. Вказував, що він не жив із батьками перед смертю, і тому не знав про наявність заповіту, складеного перед смертю його матір`ю.

Зазначив, що він мав бажання прийняти спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , однак йому не було відомо про наявність заповіту. Звернувшись до приватного нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав письмову відповідь за №316/02-14 від 09.06.2023 року про необхідність звернення ним до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказував, що до червня 2023 року йому не було відомо про наявність заповіту, а тому з поважних причин пропустив шестимісячний строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Просив задовольнити позовну заяву та надати додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

В уточненій позовній заяві, поданій 18 липня 2023 року вказував, що за життя його мати ОСОБА_3 , склала заповіт, посвідчений секретарем Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області 14 серпня 1996 року, за яким все своє майно заповіла позивачу, його сестрі ОСОБА_2 та померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 брату ОСОБА_4 . Після смерті матері його рідна сестра ОСОБА_5 у серпні 2022 року звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. із заявою про прийняття спадщини. Вказував, що він дізнався про те, що є спадкоємцем по спадковій справі №91/2022 із листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 16 травня 2023 року №283/02-14. Зазначав, що до червня 2023 року йому не було відомо про наявність заповіту після смерті матері, а тому він з поважних причин пропустив шестимісячний строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіт. Звернення у строки визначені законом до нотаріуса його сестри ОСОБА_5 і відкриття спадкової справи №91/2022 свідчить про прийняття нею спадщини, а тому вона є належним відповідачем.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року позовні вимоги задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Осники Житомирського (раніше Черняхівського) району Житомирської області. Перебіг визначеного додаткового строку рахувати з дати набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оцінюючи доводи про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про необізнаність щодо наявності заповіту, а поважними причинами для невчасного подання заяви про прийняття спадщини суд визнає хворобливий стан позивача, крім того суд вказує, що шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини припав на період, коли на території Київської та Житомирської областей велись активні бойові дії. Щодо доводів позивача про необізнаність про наявність заповіту зазначає, що дії нотаріуса щодо повідомлення про наявність заповіту не звільняють від обов`язку позивача (при його бажанні) подати заяву про прийняття спадщини як спадкоємця першої черги, дії нотаріуса та поведінка позивача є окремими обставинами, які мали досліджуватися судом, оскільки чинне законодавство в першу чергу передбачає волевиявлення спадкоємця щодо прийняття спадщини. Вказує, що покази свідка, яка є донькою позивача, суд мав би оцінити критично, оскільки за її свідченнями спадковий будинок мав саме їй перейти у власність. Також судом безпідставно надано перевагу свідченням позивача щодо необізнаності про наявність заповіту, складеного в 1996 році, а не свідчення відповідача.

Вважає також безпідставними доводи позивача відносно пропуску строку для прийняття спадщини через його хворобливий стан. Так, відповідно наданих позивачем доказів, останній хворів в загальній кількості лише 26 днів, період подачі заяви про прийняття спадщини з 23.03.2022 року (дата смерті спадкодавця) по 23.09.2022 року (закінчення шестимісячного строку, визначеного законом). Отже, позивач мав 159 днів поза строків хвороби для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, відповідач вважає, що суд першої інстанції невірно оцінив надані позивачем докази і прийшов до передчасних висновків про те, що характер та період хвороб були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій з подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з активними бойовими діями, які велись на території Київської та Житомирської областей у період з 23.03.2022 по 23.09.2022 року, оскільки районний суд не мав у своєму розпорядженні жодного доказу, який би вказував про ведення активних бойових дій станом на квітень-вересень 2022 року.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що звертаючись до суду з позовною заявою позивач зазначив як підставу позову - це необізнаність про існування заповіту та отримання консультації щодо можливості оформлення спадщини. В той же час, зі змісту відповіді на відзив на позовну заяву (тобто після ознайомлення ОСОБА_1 з запереченнями відповідача), вбачається, що позивач наводить суду першої інстанції нові підстави для задоволення позовних вимог, які не були зазначені в позові, такі як: перебування на лікуванні, перебування у бомбосховищі у зв`язку з війною, майнові претензії щодо будівництва ним особисто житлового будинку, крім цього на підтвердження вказаних підстав надаються нові докази.

Просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.03.2024 року залишити без змін. Вважає, що суд повно та всебічно розглянув дану справу з урахуванням дії непереборних обставин (введений військовий стан на території України) та істотних труднощів спадкоємця (загострення хронічних хвороб позивача через переохолодження у бомбосховищі на території військового містечка, що підтверджено медичними виписками), врахувавши, що позивач є особою похилого віку, пенсіонер, звільнений з лав служби Міністерства оборони України, та його необізнаність про наявність заповіту, недобросовісна поведінка інших спадкоємців та нотаріуса.

Представник відповідача - адвокат Заворотний А.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Черняхівського районного суду Житомирської області скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Корзун С.В. заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Осники Житомирського району Житомирської області померла мати позивача - ОСОБА_3 у віці 93 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.06.2023 (а.с.7, т.1).

Батьками ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 20.02.1969 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.8, т.1).

Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи, копії дублікату заповіту від 14.08.1996, складеного за життя ОСОБА_3 , остання за вказаним заповітом усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належать їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповідає своїм дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с.81, т.1).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Осники Черняхівського району Житомирської області (а.с.85, т.1).

Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. листом від 16.05.2023 за вих. №283/02-14, адресованого ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , повідомила останнього про те, що в провадженні приватного нотаріуса є спадкова справа №91/2022, заведена щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 та складання померлою за життя заповіту на ім`я ОСОБА_1 . За змістом цього листа приватний нотаріус також просить проінформувати ОСОБА_1 про власну обізнаність щодо зазначеного заповіту та повідомити про волевиявлення стосовно спадкування після ОСОБА_3 . Одночасно рекомендовано за вказаною інформацією звернутись до нотаріуса в строк до 15.06.2023 за вказаною у листі адресою (а.с.9, т.1).

09.06.2023 за вих. №316/02-14 приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу повідомив позивача, що визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який обраховується з часу її відкриття, ним пропущений. Роз`яснено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці (а.с.30, т.1).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №74262370 від 09.10.2023 за параметрами пошуку стосовно спадкодавця ОСОБА_3 має місце інформація про реєстрацію заповіту за номером у спадковому реєстрі: 38372920, стан: чинний, статус: архівний до 01.12.2000, за номером в реєстрі нотаріальних дій: 42, за датою посвідчення: 14.08.1996 року, місце посвідчення: Житомирська обл., Черняхівський район, Високівська сільська (а.с.87, т.1).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу від 11.07.2023 за вих №370/02-14, зазначено, що в провадженні приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області знаходиться спадкова справа №91/2022, заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , на підставі заяви про прийняття спадщини дочкою, ОСОБА_2 . Зазначено також, що відповідно до змісту заповіту, посвідченого ОСОБА_7 секретарем Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області 14 серпня 1996 року за реєстровим № 42, ОСОБА_3 заповіла все належне майно дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . У довідці також вказано про смерть ОСОБА_4 та те, що ОСОБА_1 16.05.2023 в письмовій формі повідомлений нотаріусом про наявність заповіту та у зв`язку із зверненням з питання подання заяви про прийняття спадщини після матері, йому роз`яснено норми чинного законодавства, що регулюють питання спадкових правовідносин (а.с.31, 101, т.1).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №91/2022, спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 заведено на підставі заяви ОСОБА_2 , яка є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.74-104, т.1).

На запит приватного нотаріуса за вих №95/02-14 від 15 лютого 2023 року ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, надано інформацію ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області про те, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.92,93 т.1).

Приватний нотаріус Драч Н.В. листом за вих. №283/02-14 від 16 травня 2023 просила ОСОБА_1 проінформувати про його обізнаність щодо заповіту, складеного за життя ОСОБА_3 , згідно якого остання заповіла йому своє майно, та повідомити про волевиявлення стосовно спадкування після ОСОБА_3 (а.с.94, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини як за заповітом так і за законом після смерті матері ОСОБА_3 , зокрема його необізнаність про заповіт, хворобливий стан, що підтверджено документально, та у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

Такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини

з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справах 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/19 та багатьох інших.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд.

Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування

в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 12681270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Тож факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя, 14.08.1996, ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла, зокрема і позивачу. Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. на підставі заяви дочки спадкодавця та рідної сестри позивача ОСОБА_2 від 04 серпня 2022 року, заведено спадкову справу №91/2022.

При зверненні до нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку подання заяви для прийняття спадщини.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що не міг у шестимісячний строк звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті матері не проживав з нею разом, про наявність заповіту не знав, то вважає, що пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Про те, що він є спадкоємцем по спадковій справі №91/2022 він дізнався із листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 16 травня 202 року №283/02-14.

Однак, навіть у разі незнання про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом першої черги повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.

Відповідно до обставин справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись 28 червня 2023 року з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливлювали або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Колегія апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на його ім`я, не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки позивач є сином спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги. Тож незалежно від наявності заповіту на його ім`я він у тому разі, якщо бажав би прийняти спадщину після смерті матері, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки спадщина приймається повністю, а не частинами.

Не може слугувати підставою для задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері неповідомлення нотаріусом про наявність заповіту, оскільки позивач, знаючи про смерть матері, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мав обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом й незалежно від його обізнаності про наявність заповіту, складеного на його ім`я, оскільки спадщину спадкоємець може прийняти лише повністю, а не частинами. Тож за наведених обставин невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивача саме собою не створило перешкоди позивачу у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання ним заяви про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що надані позивачем докази щодо його хворобливого стану як поважної причини пропуску подання заяви про прийняття спадщини, не заслуговують на увагу і помилково визнані судом першої інстанції як поважні причини. З наданих позивачем на підтвердження хвороби виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідок КНП «Центр первинно медико-санітарної допомоги» Радомишльської міської ради, ОСОБА_1 хворів лише 26 днів, а період подачі заяви про прийняття спадщини становив з 23.03.2022 по 23.09.2022.

Суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини в зв`язку з активними бойовими діями на території Київської та Житомирської областей, оскільки в матеріалах справи та самим позивачем не надано жодного доказу на підтвердження даної обставини, що не перешкоджало ОСОБА_1 реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини, зокрема й через засоби поштового чи електронного зв`язку.

Крім викладеного, у цій справі потрібно враховувати ту обставину, що існує спір між двома спадкоємцями. Відповідач, яка також є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому поновленням порушених, на переконання позивача, прав відбудеться втручання у право власності відповідача, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізувала власні цивільні права.

Отже, належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Заворотний Андрій Васильович, задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді