УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

Справа №348/1584/24

Провадження № 2-о/348/109/24

17 жовтня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Бурдун Т.А.

за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 05.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі було зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку цивільноїсправи №201/5972/22.

Ухвалою суду від 01.10.2024 року провадження у справ поновлено, призначено до судового розгляду на 17 жовтня 2024 року.

В судовому засіданні представник заявника надала пояснення, аналогічні, викладеним у заяві, підтримала заявлені вимоги, просила суд задовольнити заяву, в подальшому 17.10.2024 подала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності та відсутності заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що її діти від попереднього шлюбу проживають разом з нею, її чоловік надає допомогу на їх утримання, також у шлюбі з ОСОБА_1 вони мають двох неповнолітніх спільних дітей, в подальшому 17.10.2024 подала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши представника заявника, заінтересовану особу ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту,що має юридичне значення, просить встановити факт того, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на його утриманні. У заяві зазначає, що заявник, як вітчим, взяв на себе обов`язок з утримання та виховання неповнолітніх дітей дружини, забезпечує всім необхідним для життя, виховання та розвитку, забезпечує їх продуктами харчування, речами домашнього вжитку, одягом, сплачує комунальні послуги, перераховує кошти на карту дружини.

Як встановлено судом ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, Серія НОМЕР_2 від 02.04.2024 року (а.с.19); ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_3 від 23.04.2012 року (а.с.20).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.12.2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано, позивачці залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 », неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17.06.2016, 17.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 » (а.с.11).

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Заявник просить встановити факт утримання дітей. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який виховує та утримує дітей, в тому числі двох від попереднього шлюбу дружини ОСОБА_2 .

Для підтвердження перебування на утриманні у ОСОБА_1 дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав їх рідного батька ОСОБА_5 обмежується або припиняється.

Також судом встановлено, що в провадженні Ананьївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 348/882/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування. Станом на день розгляду даної справи, судовий розгляд справи №48/882/24 триває, рішення по справі не ухвалене.

Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), які позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Встановлення факту самостійного виховання та перебування дітей на утриманні може мати негативні наслідки для батька дітей.

Так, у статті 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей та/або ухилення від участі в їх вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 Сімейного кодексу України).

Доведення факту виховання дітей та перебування їх на утриманні заявника пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких їх рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт виховання та утримання дітей не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Також, інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

За вказаних обставин, подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі рідного батька у вихованні й утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене заявником у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 зазначила, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи те, що провадження у справі було відкрито, та призначено судове засідання, а відтак, з врахуванням висновків ВП ВС у справі 201/5972/22 від 11.09.2024 року, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Т.А.Бурдун