Провадження № 2/127/5035/24
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шаміна Ю.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення. Позивач просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить заборонити відповідачці ОСОБА_2 вчиняти певні дії: володіти, користуватись, відчужувати, переміщати в інше місце все майно, що було станом на 25.07.2024 року наявним в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: в кімнаті площею 16,2 кв.м. - меблі, працюючий холодильник, телевізор, одяг, особисті документи, предмети домашнього вжитку, гроші; в ванній - пральна машина, засоби косметичного догляду; в кухні - посуд, духова шафа, продукти; в коридорі - пилосос, одяг, взуття, інструменти для домашнього ремонту.

Заява мотивована тим, що 25.07.2024 відповідачка ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях у квартиру АДРЕСА_1 , позбавила позивача права користування житлом, її речами, грішми, особистими документами, повністю припинила доступ до її житла. Позивач зазначає, що постійно користувалась кімнатою, площею 16,2 кв.м., яка замикалась на окремий замок, а також кухнею, ванною, туалетом, коридором. Відповідачка ОСОБА_2 та її сім`я в спірній квартирі не проживала, свого майна в квартирі не мала, не зберігала. Разом з тим, у квартирі залишилось майно ОСОБА_1 , а саме: в кімнаті, площею 16,2 кв.м. - меблі, працюючий холодильник, телевізор, одяг, особисті документи, предмети домашнього вжитку, гроші; в ванній - пральна машина, засоби косметичного догляду; в кухні - посуд, духова шафа, продукти; в коридорі - пилосос, одяг, взуття, інструменти для домашнього ремонту. На думку позивача, відповідачка може самовільно, на свій розсуд розпорядитись перерахованим майном, підтвердженням чого є лист, який вона отримала 13.09.2024 від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Чернілевської Р.В. з повідомлення про те, що її речі у вересні 2024 року будуть перевезені з квартири АДРЕСА_2 в інше місце - в гаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 , а з 01.11.2024 відповідачка ОСОБА_2 не буде оплачувати оренду гаража, тому просить забрати з нього речі, або винаймати власним коштом. Таким чином, позивач вважає, що з ціллю збереження належного позивачці майна, грошових коштів, що належать їй на праві власності найбільш доцільним при розгляді даного спору є такий вид забезпечення позову, як заборона відповідачці ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо майна, яке було наявним станом на 25.07.2024 року, а саме: володіти, користуватись, відчужувати, переміщати в інше місце все майно.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 зазначив, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Позивач, звертаючись із позовною заявою, вказує, що відповідачем, яка є власником квартири, було здійснено незаконне виселення позивача з квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де залишилося належне їй майно, тобто між сторонами виник спір з приводу існування перешкод в користуванні позивачем житлом. Подаючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що обраний нею вид забезпечення позову є найбільш доцільним при розгляді даного спору з метою збереження належного позивачці майна, грошових коштів, що належать їй на праві власності.

Як на підтвердження необхідності забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, ОСОБА_1 серед іншого посилається на повідомлення про перевезення речей від 05.09.2024, надіслане представником ОСОБА_2 адвокатом Чернілевською Р.В., із якого слідує, що ОСОБА_2 у 2021 році стала власником квартири по АДРЕСА_3 . Вказано, що у квартирі на даний час знаходяться речі ОСОБА_1 , остання там не проживає. Повідомлено, що оскільки усі прохання звільнити квартиру від речей залишаються без відповіді, її речі будуть перевезені в інше місце у с. Зарваниці Вінницького району, гаражний кооператив, гараж № НОМЕР_2 . Перевезення планується з вересня 2024 року. Після перевезення речей, зазначено про можливість забрати їх із нежитлового приміщення, у якому вони будуть знаходитись. Ключ від гаража готові надати у будь-який час. Крім того, повідомлено, що з 01 листопада 2024 року ОСОБА_2 не буде оплачувати оренду гаража, тому до того часу просили забрати з нього речі або винаймати власним коштом.

Натомість ОСОБА_1 звертаючись до суду із даною заявою про забезпечення позову 16.10.2024, тобто більш ніж через місяць після отримання вказаного вище повідомлення (13.09.2024, як про те вказано у позовній заяві) не наведено конкретного переліку майна щодо якого позивач просить вжити запропоновані нею заходи забезпечення позову, не надано підтвердження належності такого майна їй на праві власності, а також не зазначає відомостей стосовно його актуального місцезнаходження на час звернення до суду.

Разом з тим, заявником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем вчиняються будь-які дії, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, суд не вбачає ані наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ані ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову належить відмовити. Інших обставин, які б вбачались з матеріалів справи та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами ЦПК та не суперечили їм, заявник не зазначив.

При цьому, суд зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 258-261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна