Справа №:755/286/24
Провадження №: 2/755/776/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого - судді - Хромової О.О.

при секретарі - Мартюк К.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Масленнікової Т.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що з 2013 року по червень 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_3 . Також сторони мають ще одного спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02 червня 2021 року по справі № 462/5421/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати з батьком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде проживати з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 нехтує батьківським обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання виховання дитини вирішуються позивачем одноособово, без участі та підтримки відповідача. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. ОСОБА_2 не бере участі ні у навчанні, ні у позашкільному розвитку дитини, не відвідує школу, відповідні заходи, де він бере участь, не сплачує за його навчання. Станом здоров`я дитини матір також не цікавиться, участі у заходах з обстеження та лікування сина не брала. Після рідких та не регулярних зустрічей з матір`ю дитина перебуває у пригніченому стані, має нетипову поведінку для дитини відповідного віку, не виявляє бажання до спілкування з однолітками та молодшою сестрою по лінії батька, що проживає разом з ними. Поведінка ОСОБА_2 є свідомою. Також позивач звертався з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного позов просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали.

15 січня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Масленнікової Т.М., про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору, чим виконано недоліки ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче засідання призначено на 20 лютого 2024 року на

14-00 год.

20 лютого 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Т.М., до суду надійшло клопотання про витребування у Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновку про наявність або відсутність підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 лютого 2014 року сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання 20 лютого 2024 року без її участі. Від відповідача повернувся неврученим конверт - поштове відправлення, що направлялось за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Підготовче засідання відкладено на 26 березня 2024 року на 14-00 год.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Т.М., задоволено, витребувано у Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про наявність або відсутність підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 березня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Т.М., до суду надійшла заява про долучення доказів, а саме: психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 зі школи, заключення за результатами нейропсихологічного дослідження ОСОБА_3 , акту про надані медичні послуги та консультативних висновків лікарів.

22 березня 2024 року, на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

20 лютого 2024 року про витребування доказів, Службою у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подано висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, у якому зазначено, що орган опіки не має правових підстав для надання висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки з`ясовано, що ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально знаходиться у Шевченківському районі міста Києва. Також подано клопотання про розгляд справи без участі представника служби.

26 березня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Масленніковою Т.М., подано заяву про залучення у справі третьої особи, а саме - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації.

У підготовче засідання 26 березня 2024 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, конверт - поштове відправлення, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся неврученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Підготовче засідання відкладено на 30 квітня

2024 року на 10-15 год.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Т.М., задоволено, залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації.

30 квітня 2024 року сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання 30 квітня 2024 року без її участі. Від відповідача повернувся неврученим конверт - поштове відправлення, що направлялося за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, подала заяву про проведення підготовчого засідання 30 квітня 2024 року без участі представника. Підготовче засідання відкладено на 29 травня 2024 року на 15-30 год.

29 травня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов Висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 травня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Масленніковою Т.М., подано заяву про долучення до матеріалів справи діагностичної довідки за результатами психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 травня 2024 року позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, про дату час та місце підготовчого засідання повідомлялися належним чином. Подали заяви про проведення підготовчого засідання за їх відсутності, з приводу закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не заперечували. Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилась. Конверт - поштове відправлення, з ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками, що двічі направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, а також конверт з судовою повісткою, повернулися до суду неврученими з відміткою оператора поштового зв`язку - «за закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації у підготовче засідання не з`явився, про дату час та місце підготовчого засідання повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без участі свого представника. З приводу закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 липня 2024 року на 14-00 год.

Позивач ОСОБА_1 10 липня 2024 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним. Додатково повідомив, що син ОСОБА_3 має вади здоров`я, тому він займається його лікуванням та реабілітацією. Відповідач не піклується про старшого сина та перешкоджає у спілкуванні з молодшим. Син ОСОБА_3 не хоче спілкуватися із матір`ю, вважає своєю мамою іншу жінку, нову дружину, яка дбає про нього. Сумує за молодшим братом та хоче, щоб він жив разом з татом. Відповідач не з`являлася на засідання комісії Служби у справах дітей, повідомлення не отримує. Самостійно до служби у справах дітей Шевченківського району відповідач не зверталася. З молодшим сином не проживає з 2019 року.

10 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Месленнікова Т.М., надала усні пояснення, в яких зазначила, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають двох спільних дітей. Під час розгляду справи про встановлення факту спільного проживання сторін та визнання майна спільною власністю сторін між сторонами укладено мирову угоду, відповідно до умов якої старший син залишився проживати з батьком, менший - з матір`ю. Зі старшим сином відповідач не спілкується, не дбає про нього, матеріально не забезпечує. Рішення про стягнення аліментів з відповідача до примусового виконання не пред`явлено. Також у судовому порядку розглядається спір про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з молодшим сином ОСОБА_4 , оскільки відповідач перешкоджає їх спілкуванню. Відповідач знає про всі судові провадження, однак, свідомо не з`являється в судові засідання, ігнорує виклики. Просила позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав.

У судове засідання 10 липня 2024 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, конверт - поштове відправлення, з судовою повісткою, повернувся до суду неврученими з відміткою оператора поштового зв`язку про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Представник третої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації - Шандиба Л.М. , у судовому засіданні 10 липня 2024 року підтримала наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, надала пояснення, аналогічні викладеним у висновку. Окремо зазначила, що мати ОСОБА_2 батьківські збори у навчальному закладі, де навчається ОСОБА_3 не відвідує, зв`язок із керівником не пдтримує. Згідно акту про обстеження умов проживання, дитині ОСОБА_3 створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Під час усної бесіди дитина ОСОБА_3 повідомив, що сумує за молодшим братом, що проживає з ОСОБА_2 . З матір`ю останній раз бачився в липні 2023 року, фактично з нею не спілкується, контактів в телефоні не має, оскільки батько вважає, що обов`язок телефонувати має нести саме матір. Батько дитини є діючим військовим, у разі позбавлення батьківських прав матері, він буде звільненим від військової служби, має стосунки з іншою жінкою, мають спільну дитини - доньку, що проживає з матір`ю неподалік. ОСОБА_3 з ними знайомий, на вихідних батько проводить час з новою родиною. На засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній у місті Києві державній адміністрації ОСОБА_2 не з`являлася, на номер телефону, зазначений у позовній заяві, не відповідала, лист із запрошенням на засідання не було вручено ОСОБА_2 , за адресою місця проживання її виявлено не було, на залишені запрошення зворотнього зв`язку не отримано. Також запрошення надсилалося через застосунок «Viber». Однак службою з`ясовано, що молодшого сина ОСОБА_4 до школи приводить та забирає ОСОБА_2 , а також вносить кошти за його навчання. Вищевикладене свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , вона не приділяє належної уваги вихованню, навчанню, розвитку, не виявляє турботи. Керуючись найкращими інтересами дитини, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 .

У судовому засіданні оголошено перерву до 30 липня 2024 року 10-15 год.

У судове засідання 30 липня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Позивач ОСОБА_1 подав заяву про проведення засідання без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації 15 липня 2024 року подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, відомостей про вручення конверту - поштового відправлення з судовою повісткою, не встановлено. Судове засідання відкладено на

18 вересня 2024 року на 16-00 год.

У судовому засіданняі 18 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_2 повідомила, що про розгляд справи дізналася із застосунку «Дія», позов не отримувала, поштових відправлень від суду не отримувала, зареєстрована та проживає за однією адресою, в системі «Електронний суд» не зареєстрована, проти задоволення позовних вимог заперечувала. В судовому засіданні відповідачеві вручено копію позовної заяви з додатками, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи та встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву. Оголошено перерву у судовому засіданні до 09 жовтня 2024 року 11-00 год.

01 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерства Оборони України.

Також 01 жовтня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому остання повідомила, що заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 . Після визначення місця проживання дітей мировою угодою, затвердженою ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02 червня 2024 року по справі № 462/5421/20, відповідач мала періодичні зустрічі з сином ОСОБА_3 , що підтверджується долученими фотографіями. Близько року назад позивач почав створювати перешкоди у побаченнях матері та дитини з посиланням на пригнічений стан сина після їх зустрічей. При цьому, позивач контролює телефон дитини, тому вони не мають можливості спілкуватися через відповідні месенджери. Також позивач не повідомляє ОСОБА_2 про місце фактичного проживання та навчання сина ОСОБА_3 , про проживання дитини на території Шевченківського району міста Києва відповідач дізналася з матеріалів позову, вважала, що син проживає разом з його бабусею та ходить до школи, що знаходиться біля цього будинку. Дій, спрямованих на визначення порядку спілкування матері з дитиною в примусовому порядку, вона не вживала, розраховувала, що конфлікт з часом сторони вирішать у мирному порядку. Своїх дітей любить та боляче сприймає відсутність контакту з сином ОСОБА_3 . Вважає, що позивачем не наведено обгрунтованих підстав для позбавлення матері батьківських прав. Про звернення позивача з позовом про примусове стягнення аліментів обізнана не була, суму заборгованості погасила повністю. Також відповідач звернулася до Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою щодо визначення графіку побачень із сином ОСОБА_3 . Відповідач характеризується позитивно, опікується меншим сином, має стабільний дохід. Від виконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 самостійно не усувалася, бажає брати активну участь в його житті. Вважає, що думку дитини про матір нав`язано батьком. Висновок Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав також базується на твердженнях позивача про невиконання матір`ю батьківських обов`язків. В чому полягає свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків у висновку не зазначено, про засідання комісії вона повідомлена не була.

У судовому засіданні 09 жовтня 2024 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник позивача додатково зазначила, що відповідач була обізнана про судові засідання, про засідання комісії Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, проте свідомо ігнорувала такі виклики.

Відповідач ОСОБА_2 09 жовтня 2024 року у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити. Наголосила, що сподівалась на врегулювання конфліктної ситуації щодо утримання та виховання дітей з позивачем мирним шляхом, життям старшого сина цікавиться, любить своїх дітей, вважає безпідставними та надуманими твердження позивача про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.

Третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, 25 вересня 2024 року подала заяву про розгляд справи без участі свого представника.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. У заяві по суті справи від 22 березня 2024 року просили справу розглядати без участі представника.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Вивчивши метріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 13 січня 2015 року серії

НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 13 січня 2015 року № 99. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із свідоцтвом про народження від 03 липня 2018 року серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис від 03 липня 2018 року № 1762. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02 червня 2021 року по справі

№ 462/5421/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої сторони, зокрема, визнали факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року по червень 2019 року (пункт 3), сторони дійшли згоди щодо місця проживання дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде проживати з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 буде проживати з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (пункт 8). Також сторони дійшли згоди, що незалежно від місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_1 продовжує сплачувати аліменти ОСОБА_2 в розмірі 33 % від заробітної плати, з можливістю в будь-який момент витребувати звіти витрачених коштів на дитину (пункт 9).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 18 березня 2024 року № 103-2174, орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на даний час батько ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 проживають на території Шевчсенківського району міста Києва, за адресою: АДРЕСА_3 .

З висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 27 травня 2024 року № 109-3064 встановлено, що мати ОСОБА_2 батьківські збори у навчальному закладі, де навчається ОСОБА_3 , не відвідує, зв`язок із керівником не підтримує. Згідно акту про обстеження умов проживання, дитині ОСОБА_3 створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Під час усної бесіди дитина ОСОБА_3 повідомив, що сумує за молодшим братом, що проживає з ОСОБА_2 , з матір`ю останній раз бачився в липні 2023 року, зараз не спілкується, контактів в телефоні не має, оскільки батько вважає, що обов`язок телефонувати має нести саме матір. Батько дитини є діючим військовим, у разі позбавлення батьківських прав матері, він буде звільненим від військової служби, має стосунки з іншою жінкою, з якою мають спільну дитини - доньку, що проживає з матір`ю неподалік. ОСОБА_3 з ними знайомий, на вихідних батько проводить час з новою родиною. На засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній у місті Києві державній адміністрації ОСОБА_2 не з`являлася, на номер телефону, зазначений у позовній заяві, не відповідала, лист із запрошенням на засідання не було вручено ОСОБА_2 , за адресою місця проживання її виявлено не було, на залишені запрошення зворотнього зв`язку не отримано. Також запрошення надсилалося через застосунок «Viber». Однак, службою з`ясовано, що молодшого сина ОСОБА_4 до школи приводить та забирає ОСОБА_2 , а також вносить кошти за його навчання. Вищевикладене свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , вона не приділяє належної уваги вихованню, навчанню, розвитку, не виявляє турботи. Керуючись найкращими інтересами дитини, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 .

Згідно психолого-педагогічної характеритсики ОСОБА_3 , 2015 року народження, учня 2-В класу ЗЗСО № 61 м. Києва, ОСОБА_3 навчається у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 61 з поглибленим вивченням інформаційних технологій в 2-В класі з 01 вересня 2022 року. До вступу в школу відвідував дошкільний навчальний заклад № 2 міста Києва. Зарекомендував себе як здібна, розумна, дисциплінована дитина, має високі досягнення у начанні, охоче бере участь у загальношкільних заходах. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, займається навчанням і вихованням сина, розвиває його, співпрацює зі школою, відвідує батьківські збори, забезпечує високий рівень навчання, підтримує із вчителем постійний зв`язок. Класник керівник ОСОБА_9 з матір`ю ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , не знайомі.

Із заключення за результатами нейропсихологічного обстеження від 27 квітня 2021 року встановлено, що у дитини ОСОБА_3 хороший рівень зорового сприйняття, достатній об`єм зорової пам`яті, хороший рівень мислення, хороша зона ближнього розвитку. Токож виявлено труднощі переключення, слабкі постуральні м`язи, труднощі фонетичного слуху. Надано відповідні рекомедації.

З акту про надані медичні послуги від 12 лютого 2024 року вбачається, що в період з 30 серпня 2023 року по 10 лютого 2024 року ОСОБА_3 отримав консультацію лікаря-ортопеда-травматолога, вертеброневролога, відвідував індивідуальні масажі, заняття з реабілітологом, сеанси з лікування сколіозу, заняття з кінезіотерапії, лікування захворювання стопи за допомогою ортопедичних ортезів. Загальна вартість наданих послуг складає 39 850,00 грн. Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики та лікування від 30 серпня 2023 року підписано ОСОБА_1 .

З діагностичної довідки за результатами психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18 травня 2024 року, складеної психологом ОСОБА_10 за зверненням ОСОБА_1 , встановлено, що психологом зроблено такі висновки: 1) вплив батька на ОСОБА_3 можна оцінити, як позитивний. Зауважень, нарікань і невдоволення батьком в період діагностики не виявлено; 2) якість прихильності ОСОБА_3 до матері можна оцінити як недостатньо надійну. Для ОСОБА_3 важливо вибудувати розуміння, що сварка батьків - це відповідальність дорослих, дитина не розуміє загальної картини, що трапилося з сім`єю, окрім розуміння, що «фізична мати мене продала». Стабільна прихильність на час діагностики відносно батька, окрім нього дуже прив`язана до Ані, яка є наразі партнером батька, називає її «матуся» та доньки батька ОСОБА_11 ; 3) прихильність до матері не вдалося діагностувати, з матір`ю емоційного зв`язку не підтримує, існує страх, конкретна фігура «фізична мама буде знову бити, кричати і не давати їсти», тому спілкування рекомендовано у присутності значимого дорослого.

З відкритого порталу даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року по справі

№ 755/14101/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, з відкритого порталу даних «Автоматизована система виконавчого провадження» встановлено, що 14 серпня 2024 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розпочато виконавче провадження № НОМЕР_5, боржник ОСОБА_2 , стягувач - ОСОБА_3 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому проваджені № НОМЕР_5 станом на 27 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 складає 9 208,24 грн, при цьому, у вересні 2024 року боржником внесено грошові кошти у сумі 60 169,51 грн на оплату заборгованості по аліментах, що нараховано за період з вересня 2023 року по вересень 2024 року. Розрахунок сформовано державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галаєм В.М.

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).

Відомостей про перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не встановлено.

Згідно із частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Як уже зазначалося раніше батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від

13 січня 2015 року серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня

2021 року у справі № 466/9380/17 9 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як роз`яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року за № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 нехтує батьківським обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання виховання дитини вирішуються позивачем одноособово, без участі та підтримки відповідача. Дитина перебуває на повному забезпеченні позивача. ОСОБА_2 не бере участі ні у навчанні, ні у позашкільному розвитку дитини, не відвідує школу, відповідні заходи, де він бере участь, не сплачує за його навчання. Станом здоров`я дитини матір також не цікавиться, участі у заходах з обстеження та лікування сина не брала. Після рідких та не регулярних зустрічей з матір`ю дитина перебуває у пригніченому стані, має нетипову поведінку для дитини відповідного віку, не виявляє бажання до спілкування з однолітками та молодшою сестрою по лінії батька, що проживає разом з ними. Поведінка ОСОБА_2 є свідомою.

На підтвердження факту невідвідування відповідачем ОСОБА_2 навчального закладу, де навчається дитина, позивачем надано психолого-педагогічну характеристику ОСОБА_3 , 2015 року народження, учня 2-В класу ЗЗСО № 61 м. Києва.

Також позивачем долучено медичну документацію про проходження огляду та відповідного лікування дитиною ОСОБА_3 , що, зокрема, містить підписи батька ОСОБА_1 , що свідчить про супровід дитини саме батьком.

Задля демонстрації психоемоційного стану дитини позивачем долучено діагностичну довідку за результатами психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18 травня 2024 року, складену психологом ОСОБА_10 .

На підтвердження нездійснення матір`ю витрат на утримання дитини ОСОБА_1 зазначено про стягнення аліментів у примусовому порядку.

Як уже зазначалося раніше, відповідне рішення про стягнення аліментів ухвалено Дніпровським районним судом міста Києва від 23 жовтня 2023 року, звернено до примусового виконання 14 серпня 2024 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому проваджені

№ НОМЕР_5 станом на 27 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 складає 9 208,24 грн, при цьому, у вересні 2024 року боржником внесено грошові кошти у сумі 60 169,51 грн на оплату заборгованості по аліментах, що нарахована за період з вересня 2023 року по вересень 2024 року.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року по справі № 204/2097/22, від

15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 від

06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19 також зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

На думку суду, наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересу до дитини; особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку). Доказів на підтвердження вказаних обставин у висновку не наведено. При цьому, засідання комісії було проведено без участі матері дитини ОСОБА_2 , відомостей про її належне повідомлення про проведення відповідного засідання до матеріалів справи не долучено.

З матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки. Встановлені факти, зокрема про те, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною та недостатньо приймає участь у вихованні, проте не відмовляється від обов`язку забезпечувати дитину матеріально, не можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що ОСОБА_2 систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Також умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, за місцем проживання дитини, із заявою про визначення порядку спілкування з дитиною ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі

№ 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від

21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від

22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження

№ 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

Згідно статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, покладено на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При встановлених обставин, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту свідомого навмисного ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3 та небажання брати участь у вихованні дитини.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини і факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки зазначене є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дитині належного утримання.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяла уваги дитині, що вимагає від неї зміни свого ставлення до виховання дитини і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і зазначене охоплюється компетенцією суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також в таких правовідносинах важливим буде те, що ОСОБА_2 надається можливість виправити ситуацію щодо її участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо відповідач цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин, суд прийшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

При цьому, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач любить свого сина, бажає спілкуватися з ним та дбати про нього. Враховуючи психофізіологічний рівень розвитку дитини, її психоемоційний стан, бажання матері брати участь у житті дитини, спілкуватися з нею, при цьому, враховуючи, що психоемоційний стан дитини може бути наслідком саме конфліктності інтересів матері та батька, відсутні підстави вважати, що подальше спілкування відповідача з сином може призвести до виникнення порушення інтересів дитини.

В той же час, суд акцентує увагу на необхідності звернути увагу відповідача на побудову взаємовідносин між нею та дитиною на засадах психологічного комфорту малолітнього ОСОБА_3 з метою побудови взаємовідносин на основі довіри, любові та розуміння.

Суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_3 , поклавши на Органи опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Керуючись статтями 14, 19, 71, 81, 121, 150, 164, 165, 166, 193, 245, 246 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Покласти на Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: шосе Харківське, 4-А, м. Київ, 02160.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: бульв. Тараса Шевченка, 26/4, м. Київ, 01054.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова