КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4298/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

встановив:

у жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 за його місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та з матір`ю - ОСОБА_1 за її місцем проживання чи перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку, до досягнення дитиною чотирнадцяти років, встановивши наступну періодичність: разом з батьком - другий та четвертий тиждень кожного місяця, разом з матір`ю - перший та третій тиждень кожного місяця; стягнути з ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 908грн та витрати на професійну юридичну допомогу в розмірі 30 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 21 вересня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 липня 2017 року, мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджував, що з березня 2017 року відповідачка почала вести розмови про переїзд на постійне місце проживання до США, проти чого він категорично заперечував, у зв`язку із чим у квітні 2017 року відповідачка разом із дитиною переїхала проживати до своїх батьків. У грудні 2017 року він дізнався, що відповідачка 31 липня 2017 року виїхала до США, де перебувала протягом 6 місяців, залишивши дитину зі своїми батьками. У цей період він опікувався дочкою, на кожні вихідні забирав її до себе, організовував її дозвілля, піклувався про її здоров`я.

Позивач посилався на те, що після повернення відповідачки у січні 2018 року до України, вона стала перешкоджати його спілкуванню з дочкою та вчиняє всі дії для виїзду з дочкою до США на постійне місце проживання, чим позбавить його можливості підтримувати контакт зі своєю дочкою та приймати участь у її житті.

20 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, яке підтримане у судовому засіданні 26 жовтня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кучеруком М.В., у якому відповідачка посилається на те, що вступило в законну силу рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до вказаного судового рішення судом визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , тобто спір між сторонами щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої доньки вирішено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року провадження по справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України..

Також 26 жовтня 2023 року судом постановлено окрему ухвалу, яку суд вважав необхідним направити керівнику Дніпровської окружної прокуратури міста Києва для перевірки викладених в ній фактів та прийняття відповідного рішення.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що під час судового розгляду справи Дніпровським районним судом м. Києва достовірно не було встановлено місце перебування (знаходження) малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Кучерук М.В. стверджував у судових засіданнях, що малолітня ОСОБА_3 перебуває в Закарпатській обл. України разом з відповідачкою по справі, як внутрішньо переміщені особи.

В той же час представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Полуніною К.М. до суду надано відповідь від 23 червня 2023 року, надану посольством США в Україні та адресовану позивачу, згідно якої малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було видано візу для виїзду до США та з червня 2022 року малолітня ОСОБА_3 перебуває на території США. Відповідно до наданої суду відповіді з Державної прикордонної служби України від 14 серпня 2023 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетинала державний кордон України останній раз 10 липня 2021 року, напрям «в`їзд» Анталія - Київ та з даного періоду часу будь - яка інформація в Державній прикордонній службі України щодо перетину державного кордону України малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня, в той же час відповідачка останній раз перетинала державний кордон України 25 квітня 2022 року, напрям «виїзд» Київ - Перемишль та в подальшому державний кордон України не перетинала.

З метою недопущення порушення прав малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та можливих протиправних дій по відношенню до малолітньої, встановлення місця її перебування та можливого перетину державного кордону України, що може підпадати під ознаки кримінального правопорушення, суд вважав, що з приводу наведених фактів необхідно провести перевірку, за результатами якої прийняти рішення відповідно до вимог розділу ІІІ глави 19 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить окрему ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки окрема ухвала була постановлена без розгляду справи по суті, що суперечить вимогами ЦПК України.

Також відповідачка, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначає, що підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення, отже окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення, однак, суд в окремій ухвалі не навів конкретні норми закону, які порушені сторонами по справі, або встановлення судом факту зловживання процесуального правами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Начальник служби у справах дітей Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області - Яструб Н. надіслала на електронну адресу апеляційного суду лист, у якому просила проводити розгляд справи за відсутності їх представника та вирішити спір за наявними матеріалами справи (с.с.231-232 т.4).

Представник ОСОБА_2 - адвокат Полуніна К.А., треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.220, 223-225 т.4), у судове засідання не з`явилися, причини неявки апеляційному суду не повідомили, клопотання про перенесення судового засідання не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука М.В., який підтримав доводи апеляційної скарги,вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Тлумачення частини першої статті 262 ЦПК України свідчить, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Отже, правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 зазначено: «окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду».

Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 990/131/22)

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2018 року у справі № 911/961/17 вказано, що в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі № 922/3997/15, від 04 травня 2018 року у справі № 922/1733/17.

Підставою для постановлення окремої ухвали суд першої інстанції зазначив недопущення порушення прав малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення місця її перебування та можливого перетину кордону України.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна відповідь Посольства США в Україні від

25 липня 2023 року на звернення позивача, у якій зазначено, що з червня 2022 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території США.

При цьому, в окремій ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року не зазначено, які саме норми закону або нормативно-правового акту були порушені та ким, які саме права малолітньої ОСОБА_3 можуть бути порушені та ким.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що окрема ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та постановленою з порушенням вимог ст. 262 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права постановляючи окрему ухвалу, тому вона підлягає скасуванню.

Керуючись статями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук