головуючий у суді І інстанції Петренко Н.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року представник ТОВ « ФК «ОМЕГА ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №25.76.0618. ФО_К від 27 червня 2018 року у розмірі 76 125,72 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 червня 2018 року між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25.76.0618. ФО_К, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 29 000 грн, терміном користування до 21 червня 2021 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом, та інші платежі в порядку, в строки та на умовах передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів.

31 березня 2021 року за результатами проведення електронного аукціону між АТ «ЮНЕКС БАНК» і ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було укладено договір факторингу №31/03-2021, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №25.76.0618. ФО_К від 27 червня 2018 року.

В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 березня 2021 року згідно реєстру прав вимоги його заборгованість перед новим кредитором складає 76 125,72 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) - 2 648,62 грн; заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно графіку) - 25 425,52 грн; нараховані строкові проценти за кредитом (прострочена на день подання позовної заяви) - 30,05 грн; прострочені проценти за кредитом - 9071,14 грн; строкова комісія за обслуговування кредиту - 867,10 грн; прострочена комісія за обслуговування кредиту - 27 747,20 грн, штрафи, пені 10 336,09 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідачем не вчинено жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором 25.76.0618. ФО_К від 27 червня 2018 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року у розмірі 76 125,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 684 грн та сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, а всього 7 684,00 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом належним чином не повідомлено відповідача про розгляд справи та не направлено судове рішення на адресу відповідача.

Також вказує, що судом першої інстанції ухвалене звичайне судове рішення, хоча суд першої інстанції повинен був ухвалити заочне рішення у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що зі змісту вищезазначеної апеляційної скарги, вбачається, що жодних заперечень щодо предмету позовних вимог позивача, апелянтом не висловлено. Доводи апелянта щодо нібито порушенні судом першої інстанції норми законодавства зводяться виключно до цитування статей та власних припущень без жодної аргументації та відсутності доказової бази.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права встановлено наступне.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, матеріалами справи встановлено, що у жовтні 2023 року представник ТОВ « ФК «ОМЕГА ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 25.76.0618. ФО_К від 27 червня 2018 року у розмірі 76 125,72 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження, надано відповідачу строк 10 днів з моменту отримання ухвали для надання своїх заперечень (а.с. 82).

13 жовтня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва направлено на поштову адресу відповідача копію ухвали та позовної заяви (а.с. 83).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.84).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі №591/3717/21 повернення поштового відправлення з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки.

За таких обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно ухвалено звичайне судове рішення, а не заочне.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, заочний розгляд справи є правом суду, а не обов`язком, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того, у доводах апеляційної скарги також наявні посилання на неналежне повідомлення відповідача, що виключає дотримання умови, указаної у п. 1 ст. 280 ЦПК України, для ухвалення заочного рішення.

Перевіривши наявність підстав для задоволення позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 27 червня 2018 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25.76.0618.ФО_К, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 29 000 грн, терміном користування до 27 червня 2021 року.

Відповідно до п.1.5 вказаного договору за користування кредитом відповідач сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів.

Відповідно до п.2.3. кредитного договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 1 831,10 грн.

Факт видачі АТ «ЮНЕКС БАНК» та отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року, їх рух, підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника (а.с. 22-55).

Отримання кредитних коштів від АТ «ЮНЕКС БАНК» відповідачем не оспорюється.

З виписки з кредитного рахунку відповідача вбачається, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, а позичальник в порушення вимог кредитного договору не здійснював щомісячні платежі на погашення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії за його обслуговування.

28 березня 2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту № 1, до складу якого входили права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - АТ «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-РS-2021-03-19-000106-1 від 28 березня 2021 року.

31 березня 2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ОМЕГАФІНАНС» (Фактор) укладено Договір факторингу № 31/03-2021. Відповідно до умов цього договору ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК», у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року.

Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» щодо відповідача підтверджується витягом з реєстру прав вимоги, що є додатком № 1 до договору факторингу № 31/03-2021 від 31 березня 2021 року.

Станом на 31 березня 2021 року відповідно до реєстру прав вимог сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року перед новим кредитором ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» складає 76 125,72 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) - 2 648,62 грн; заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно графіку) - 25 425,52 грн; нараховані строкові проценти за кредитом (прострочена на день подання позовної заяви) - 30,05 грн; прострочені проценти за кредитом - 9071,14 грн; строкова комісія за обслуговування кредиту - 867,10 грн; прострочена комісія за обслуговування кредиту - 27 747,20 грн, штрафи, пені 10 336,09 грн.

Станом на 31 березня 2021 року згідно графіку погашення відповідач не виконав свої зобов`язання по договору в частині повернення тіла кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом. Кількість днів прострочення станом на 31 березня 2021 року складає 962 днів.

22 вересня 2021 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 червня 2018 року №25.76.0618.ФО_К.

Повідомлення про відступлення права вимоги від 27 червня 2018 року №25.76.0618.ФО_К було направлено відповідачу за адресою, яка зазначена в кредитному договорі № 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року.

Поштове відправлення було повернуто відправнику - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

У даній справі, встановлено, що відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами було здійснено шляхом укладення Договорів факторингу про відступлення ТОВ "ФК`ОМЕГА ФІНАНС" належного йому права вимоги .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, про стягнення з останнього заборгованості за основним боргом в сумі 28 074,14 грн, оскільки вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Крім того, згідно із ч.1 ст.1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за строковими процентами за кредитом (прострочена на день подання позовної заяви) - 30,05 грн; прострочені проценти за кредитом - 9071,14 грн; строкова комісія за обслуговування кредиту - 867,10 грн; прострочена комісія за обслуговування кредиту - 27 747,20 грн, штрафи, пені 10 336,09 грн.

Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідачем не вчинено жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором 25.76.0618. ФО_К від 27 червня 2018 року.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами було узгоджено процентну ставку у відсотках при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та комісії, а тому позовні вимоги про стягнення відсотків та комісії також слід задовольнити, оскільки вони є доведеними належними доказами та не спростованими відповідачем.

Апеляційна скарга взагалі не містять доводів у спростування наявності підстав для стягнення сум, які обумовлені договором, не надано також контрозрахунку зі сторони відповідача.

Також, як вбачається із матеріалів справи, позивачем було заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн та надано докази понесення таких витрат (а.с. 7, 70-77).

Відповідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 5 квітня 2021 року між позивачем ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та адвокатським об`єднанням «Немесіда», укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно акта прийому-передачі наданих послуг від 2 жовтня 2023 року АО «Немесіда» виконано підготовку та подачу позовної заяви, за що ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» сплатило АО «Немесіда» кошти в розмірі 5 000 грн. відповідно до платіжного доручення №27 від 2 жовтня 2023 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 гривень витрат на професійну допомогу, підстав для відмови та зменшення витрат на правничу допомогу суд не вбачає, оскільки відповідачем не подано заперечень ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та надав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме не було повідомлено відповідача про розгляд справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» () заборгованість за кредитним договором 25.76.0618.ФО_К від 27 червня 2018 року у розмірі 76 125,72 грн (сімдесят шість тисяч сто двадцять п`ять грн 72 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» () судовий збір у розмірі 2 684 грн та сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, а всього 7 684,00 грн (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири грн).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба