Справа № 138/794/24
Провадження № 22-ц/801/1666/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуСправа № 138/794/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Кахно О.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

14.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя між сторонами не склалось і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.06.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

На даний час позивачу важко самій утримувати дітей, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу, хоча батьки мають рівні обов`язки щодо їх утримання.

Загальна сума витрат позивача на утримання однієї дитини складає приблизно 17250,00 грн в місяць

За таких підстав, з урахуванням матеріального та майнового стану відповідача, позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання їх з відповідачем дітей в розмірі по 8000,00 грн з урахуванням індексації на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 6000 (шість тисяч) 00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнено з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у розмірі 6000 (шість тисяч) 00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що після припинення шлюбних відносин з позивачем він брав участь в утриманні дітей, оскільки весь час не припиняв матеріально їх забезпечувати.

Після розлучення з позивачем у 2023 році діти майже все літо 2023 року проживали у відповідача та він здійснював їх повне утримання.

Між тим, вказав, що на даний час діти чотири дні на тиждень проживають з позивачем, а три дні з відповідачем і в ці дні він також самостійно несе витрати по їх утриманню, яке включає придбання продуктів харчування, одягу, оплату гуртків та секцій, відпочинок та оздоровлення, розваги дітей, придбання необхідної техніки та канцелярського приладдя для навчання, лікування дітей за потреби, оплату комунальних послуг.

Вважає, що позивач вказує неправдиві відомості щодо розміру її витрат на утримання дітей, оскільки, зважаючи на розмір її доходів, вказаних у її щорічній декларації, вона весь свій дохід витрачає виключно на утримання дітей, що неможливо зважаючи і на потреби власного утримання. Крім того представник відповідача вважає, що оскільки місце проживання дітей сторін у судовому порядку не вирішено, а утримання дітей відбувається і позивачем і відповідачем, то стягнення аліментів з відповідача відповідно до законодавства України є неможливим, а відповідач зможе самостійно забезпечити утримання дітей в разі їх проживання з ним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2009, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.06.2023 (а.с. 13).

Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження (а.с. 14, 15).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наданими позивачем доказами підтверджуються обставини проживання дітей сторін з позивачем та їх утримання останньою.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За положеннями частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

На підтвердження проживання дітей сторін разом з позивачем надана копія довідки голови квартального комітету № 3 від 27.02.2024 № 27 про те, що позивач та сини сторін проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що діти позивача і відповідача проживають разом зі своєю матір`ю та перебувають на її утриманні.

Посилання відповідача на те, що він добровільно ніс витрати по утриманню дітей сторін до звернення до суду позивачем із даним позовом, як вірно було зазначено судом першої інстанції, не спростовують право позивача на стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача в судовому порядку.

Також судом першої інстанції правильно відхилено твердження відповідача про те, що місце проживання дітей не визначено у судовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки з матеріалів справи та зі змісту поданих сторонами заяв по суті справи вбачається, що на даний час сторони в добровільному порядку визначили місце проживання їх дітей разом з матір`ю і відсутність рішення суду про визначення місця проживання дітей не впливає на право того з батьків з ким проживають діти на даний час звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на їх утримання.

Визначаючи розмір аліментів, місцевий суд врахував усі обставини справи, підтверджуючі докази і розрахунки по щомісячним витратам на дітей, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 6000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Фактично доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язок батька брати участь у матеріальних витратах на неповнолітніх дітей, які потребують такої допомоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться виключно до незгоди скаржника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 09 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: В.В. Оніщук

С.К. Медвецький