Номер провадження: 22-ц/813/6/24
Справа № 523/4333/17
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 02.07.2007 року. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 58780.00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 02.07.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, сплатити проценти, та пеню - у випадку порушення зобов`язань.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, відповідач 02.07.2007 року передав банку в іпотеку квартиру загальною площею 49.9 кв. м., житловою площею 34.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості АТ «УкрСиббанк» звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за вказаним кредитним договором, що існувала станом на 12.10.2010 року в розмірі 587 580 грн.00 коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 56116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 р. за 1 долар США 7.9099 грн.,

- заборгованість за відсотками 15 372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 дол. США 7.9099 грн.,

- пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6113.38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 дол. США 7.9099 грн.,

- пеня за несплаченими процентами - 2021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 дол. США 7.9099 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2011 року по справі №2-1006/11 позов було задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 587 580.00 грн. та судові витрати у розмірі 1700.00 грн.

Однак станом на 09.03.2017 року рішення суду залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена та становить:

- 56 116.94 долраів США - по кредиту,

- 72 986.27 доларів США - по відсоткам, нарахованих з 01.10.2008 року по 31.12.2016 року,

- 197 306.90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року,

- 591 992.97 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року.

На адресу відповідача позивачем направлена вимога від 25.01.2017 року в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про необхідність усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак порушення договору не усунені, що стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду, в якому банк просить з метою погашення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 02.07.2007 року у розмірі: 56 116.94 долаірів США-по кредиту, 72 986.27 доларів США - по відсоткам, нарахованих з 01.10.2008 року по 31.12.2016 року, 197 306.90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року, 591 992.97 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року, а також погашення судових витрат у розмірі 1600 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 49.9 кв., житловою площею 34.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 02.07.2007 року по кредиту, а саме:

- 56 116.94 доларів США-по кредиту;

- 72 986.27 доларів США - по відсоткам, нарахованих з 01.10.2008 року по 31.12.2016 року,

- 197 306.90 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року;

- 591 992.97 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року;

звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 49.9 кв.м., житловою площею 34.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною у розмірі 734 232 (сімсот тридцять чотири тисячі двісті тридцять дві) гривні.

Рішення суду підлягає виконанню після припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1600 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи представник ПАТ «УКрСиббанк» в судове засідання, призначене на 24.09.2024 року на 15:30 год, не з`явився, про причини не явки не повідомив, заяв про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обгрунтувань не подавав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з березня 2017 року, а в апеляційному суді з листопада 2017 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

Провадження у справі зупинялось на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України і безпосередньої участі в АТО, а в подальшому у зв`язку з переведенням на воєнний стан.

Після виключення ОСОБА_3 з списків особового складу військової частини та направлення його для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження у справі віднолено та продовжено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 в загальному порядку.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, звертаючи стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 49.9 кв.м., житловою площею 34.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною у розмірі 734 232 (сімсот тридцять чотири тисячі двісті тридцять дві) гривні в рахунок погашення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 02.07.2007 року по кредиту, а саме:

- 56 116.94 доларів США-по кредиту;

- 72 986.27 доларів США - по відсоткам, нарахованих з 01.10.2008 року по 31.12.2016 року,

- 197 306.90 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року;

- 591 992.97 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року;

суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Також суд, встановивши, що кредит видався в іноземній валюті у розмірі 58 780.00 доларів США, а квартира, яка є предмет іпотеки загальною площею 49.9 кв.м. і у відповідача не має іншого житла, дійшов до висновку, що на відповідача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII та зазначив у рішенні суду, що воно підлягає виконанню після припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», надалі - Позивач) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач ), укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 02.07.2007 року (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 58 780.00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 02.07.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. ( п.1.1, 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами в межах установленого строку кредитування відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі та порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п. 1.3.1 , 1.3.2 кредитного договору) . Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п. 1.3.3 кредитного договору). Згідно з п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань (термінів повернення кредиту та/або процентів). Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день погашення заборгованості.

- у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості АТ «УкрСиббанк» звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за вказаним кредитним договором, що існувала станом на 12.10.2010 року в розмірі 587 580 грн.00 коп., з яких:

заборгованість за кредитом 56 116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.,

заборгованість за відсотками - 15372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.,

пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6 113.38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 р. за 1 долар США 7.9099 грн.,

пеня за несплаченими процентами - 2021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.

- рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2011 року по справі №2-1006/11 позов було задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 587 580.00 грн. та судові витрати у розмірі 1 700.00 грн.

- станом на 09.03.2017 року рішення суду залишається невиконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена та становить: 56 116.94 доларів США - по кредиту, 72 986.27 доларів США - по відсоткам, нарахованих з 01.10.2008 року по 31.12.2016 року, 197 306.90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року, 591 992.97 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.03.2016 року по 09.03.2017 року.

- в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки від 02.07.2007 року прийнята в іпотеку квартира, загальною площею 49.9 кв. м., житловою площею 34.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

- відповідно до інформаційної довідки від 09.03.2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру накладено заборону відчуження в зв`язку з передачею в іпотеку АТ «УкрСиббанк» та зареєстровано обтяження у реєстрі іпотек (іпотекодержатель АКІБ «УкрСИббанк»). Інших речових прав та обтяжень на користь інших осіб не зареєстровано. Копія інформаційної довідки, як доказ, надається.

- на момент укладення договору іпотеки вартість предмету іпотеки складала 424 108.00 грн.. (п.1.1 договору іпотеки).

Колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розмірі. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони кредитних договорів на власний розсуд можуть визначити певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі. Так, настання зазначеного строку повернення кредиту за умовами договору сторонами може:

а) бути зумовлене безпосередньо виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості; або

б) пов`язуватися з моментом направлення вимоги боржнику; або

в) пов`язуватися з моментом отримання боржником вимоги; або

г) визначатися кредитором у вимозі (якщо у кредитному договорі такі повноваження кредитора окремо застережені).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що:

«Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд».

Отже, момент та порядок настання строку виконання основного зобов`язання визначається сторонами за правилами, викладеними у кредитному договорі, а також кредитором у вимозі у разі невизначення такого моменту у кредитному договорі.

Визначаючи момент настання строку виконання основного зобов`язання, суди мають враховувати зміст умов кредитного договору, що регулюють спірні правовідносини, а також зміст вимоги, направленої кредитором позичальнику.

Як вбачається зі змісту рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.07.2011 року, Банк реалізував своє право кредитора на повернення кредиту, сплату процентів та неустойки - достроково, звернушись з відповідним позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у жовтні 2010 року.

Подання позову до суду в будь-якому випадку перервало позовну данвість за соновним зобов`язання, початок якої підліковується з 32 календарного дня з дати отримання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків, неустойки тощо або з 41 календарного дня з дати направлення кредитором відповідного тповідомлення (п. 6.2. п. 6 договору про надання споживчого кредита 0 від 02.07.2007 року).

Як встановлено, рішення Суворовського районного суду м. Одесиі від 11.05.2011 року вступило в законну силу внаслідок його перегляду в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції, яким рішення суду першої інстанції залишено без змін, тобто з 11.07.2011 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В основу рішення Суворовського районного суду м. Одесиі від 11.05.2011 року, яке вступило в законну силу покладений розрахунок заборгованості станом на 12.10.2010 року:

- заборгованість за кредитом 56 116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.,

- заборгованість за відсотками 15 372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.,

- пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6 113.38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.,

- пеня за несплаченими процентами 2 021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року за 1 долар США 7.9099 грн.

Порівнюючи розмір даної заборгованості з розміром заборгованості, який розрахований Банком при поданні до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, вбачається що розмір заборгованості відрізяється у більшу сторону в розрахунку заборгованості, в рахунок якої заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, вбачається. що різниця виникла у зв`язку з нарахуванням кредитром додаткових процентів за кредитним договором і передбаченою кредитним договором процентною ставкою, а також пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів за останні 12 місцяів, що передували даті звернення кредитора до суду з позовом.

При таких обставинах оскільки строк виконання основного зобов`язання за за кредитним договором №0 від 02.07.2007 року було змінено банком внаслідок пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, яка передувала звернення до суду з позовом про повернення кредиту у повному обсязі, сплти процентів та неустойки станом на 12.10.2010 року, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими після 12 жовтня 2010 року, є необґрунтованими.

Тому підстав для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок тієї частини заборгованості, яка нарахована після 12.10.2010 року і перевищує заборгованість за процентами 15 372.35 доларів США, пенею за основним боргом - 772.88 доларів США, пенею за несплаченими процентами 2 021.96 доларів США у суду першої інстанції не було, внаслідок чого рішення суду першої інстанції в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухвалення нового сдувого рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Що стосується вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №0 від 02.07.2007 року, яка дорівнює розрахунку заборгованості, стягнутої за рішенням Суворовського районного суду м. Одесиі від 11.05.2011 року яке вступило в законну силу, зокрема:

- заборгованість за кредитом 56 116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- заборгованість за відсотками 15 372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6 113.38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- пеня за несплаченими процентами 2 021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

то колегія суддів звертає уагу на наступне.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Оскільки термін виконання зобов`язання настав, але позичальник та іпотекодавець ОСОБА_1 фактично не погасив борг у сумі, яку визначив Суворовський районний суд м. Одеси в рішенні від 11.05.2011 року у справі 2-1006/11, районний суд вірно вважав, що в цій частині вимоги кредитора ПАТ «УкрСиббанк» є обґрунтованими.

Проте, районний суд залишив поза увагою заяву відповідача про застосування позовної давності, яку в його інтересах подано адвокатом Добрянським В.Л. 07.11.2017 року до судових дебатів і ухвалення рішення по суті. Відповідач вважав, що звернувшись до суду з даним позовом у березні 2017 року позивач таким чином пропустив загальний строк позовної давності у три роки з часу ухвалення рішення суду і набрання ним чинності 11.07.2011 року.

За правилами статей 256258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Водночас початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 715/1402/19 (провадження № 61-11830св20)).

Отже, початком перебігу є день, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права невиконання позичальником основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) зазначив, що:

«вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Верховний Суд врахував, що встановленими обставинами справи банк скористався своїм правом на зміну умов щодо строків повернення кредиту, де на забезпечення передано в іпотеку спірне нерухоме майно, шляхом пред`явлення відповідних вимог, а тому строки повернення кредиту є такими, що настали у 2008 році, тоді як з позовом банк звернувся до суду лише у березні 2018 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

Та обставина, що 05 липня 2016 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя ( ОСОБА_4 ) на користь банку, яке не виконано боржниками, не свідчить про своєчасне звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Верховний Суд врахував, що у зазначеній справі банк звернувся з позовом своєчасно у 2009 році, а у справі, яка переглядається, у 2018 році.

В оцінці поважності причин пропуску строку позовної давності Верховний Суд також врахував, що банк ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, ані в касаційній скарзі не повідомляв про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, не доводив їх відповідними доказами, а також не обґрунтовував об`єктивну неможливість звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки раніше».

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановлено, а позивач не довів наявність будь-яких розумних та поважних причин пропущення позовної давності при зверненні до суду з позовом у березні 2017 року, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для застосування позовної давності і відмови у вказаній частині позовних вимог через пропуск строку позовної давності. Інший висновок апеляційного Суду за наведених обставин, суперечитиме принципу змагальності цивільного процесу.

Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, предмет спору, зробив частково обґрунтований висновок про існування підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором, розмір якої обчислений станом на 12.10.2010 року, зокрема:

- заборгованість за кредитом 56 116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- заборгованість за відсотками 15 372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6 113.38 грн.,

- пеня за несплаченими процентами 2 021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн.,

але при цьому водночас не врахував, що позовна давність за цими вимогами банку сплила, про застосування якої заявив відповідач у суді першої інстанції.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, оскаржуване судове рішення не відповідає правовим висновкам Верховного Суду про реалізацію банком права дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, зміну строку кредитування (постанови від 13 травня 2021 року у справі № 363/3583/15-ц (провадження № 61-784св21), від 14 липня 2021 року у справі № 522/866/17 (провадження № 61-3705св21), від 21 липня 2021 року у справі № 352/969/13-ц (провадження № 61-9823св19)) та про застосування позовної давності (постанови від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21), від 04 серпня 2021 року у справі № 715/1402/19 (провадження № 61-11830св20)), на які посилалася заявник у скарзі, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме:

- заборгованість за кредитом 56 116.94 доларів США, що еквівалентно 443 879,38 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- заборгованість за відсотками 15 372.35 доларів США, що еквівалентно 121 593.75 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2010 року,

- пеня за основним боргом - 772.88 доларів США, що еквівалентно 6 113.38 грн.,

- пеня за несплаченими процентами 2 021.96 доларів США, що еквівалентно 15 993,49 грн. ,

у зв`язку зі спливом позовної давності, а в решті вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за процентами та пенею за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів, розрахованих за період після 12.10.2010 року за необгрутованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.09.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова