ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13753/24

Провадження № 22-ц/4820/2095/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 09.09.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

16 травня 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що на початку січня 2021 року натрапив на компанію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В телефонних розмовах менеджери компанії запропонували йому фінансові послуги, а саме заробіток на продажу акцій. На початку лютого 2021 року менеджер запропонував йому поповнити «торговий рахунок» на суму еквівалентну 1000 доларів США, вказавши, що ФОП ОСОБА_2 є авторизованим представником компанії в Україні, уповноваженим на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. 02.02.2021 з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» він здійснив платіж у сумі 28300 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , призначення платежу: «поповнення рахунку ОСОБА_2 ». Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєструвався як ФОП 27.01.2021, проте 26.02.2021 зареєстрував припинення підприємницької діяльності. З відповідачем особисто він не знайомий, жодних послуг ОСОБА_2 йому не надавав. В подальшому зрозумів, що став заручником шахрайських дій, нечесної підприємницької діяльності. Такими діями відповідача порушені його права споживача, заподіяна моральна шкода, змушений звертатися до суду за захистом порушеного права.

Тому позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 28300 грн і на підставі статті 625 ЦК України інфляційні втрати - 13164,77 грн, 3% річних - 2750,92 грн, а також моральну шкоду в розмірі 14150 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 28300 грн, інфляційні втрати - 13164,77 грн, 3% річних - 2750,92 грн, моральну шкоду 2000 грн, а всього 46215,69 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його змінити в частині розміру моральної шкоди та збільшити розмір відшкодування до 14150 грн. Суд не взяв до уваги те, що внаслідок втрати значної суми коштів переніс сильне душевне хвилювання. Вважає, що сума моральної шкоди має бути похідною від суми втрачених коштів. Визначена судом сума моральної шкоди в розмірі 2000 грн не відповідає вимогам розумності та справедливості.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог. Посилається на незаконність судового рішення. Позивач не надав доказів незаконності його дій, відсутності правової підстави для переказу грошових коштів, нечесної підприємницької діяльності. Матеріали справи не містять інформації про звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення шахрайських дій.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 02.02.2021 ОСОБА_1 здійснив безготівкове перерахування коштів у сумі 28300 грн на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується копією платіжної інструкції № 0.0..1, в якій зазначено призначення платежу «поповнення рахунку ОСОБА_2 ».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець 27.01.2021, види діяльності: 82.20 діяльність телефонних центрів (основний), 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, 63.91 діяльність інформаційних агентств, 63.99 надання інших інформаційних послуг.

Державну реєстрацію запису припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі власного рішення здійснено 26.02.2021.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд фактично виходив з безпідставності отримання відповідачем коштів від позивача, що призвело до заподіяння моральної шкоди та є підставою для відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Установлено, що позивач здійснив перерахунок ОСОБА_2 коштів у сумі 28300 грн.

Відповідач будь-яких послуг ОСОБА_1 не надав. Між сторонами відсутні договірні відносини.

ОСОБА_2 на підтвердження заперечень проти позову не надав доказів наявності правової підстави для набуття перерахованих позивачем коштів.

Проте при вирішенні спору суд помилково керувався Законом України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом пункту 22 статті 1 цього Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц).

У зв`язку з цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона в обґрунтування своїх вимог не послалася на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує при ухваленні рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частинами 1-3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, за змістом цієї норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до положень статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 28300 грн є наведені вище норми матеріального права.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не містять доказів незаконності або відсутності правової підстави для переказу йому грошових коштів, не може бути взято до уваги, оскільки наявність правової підстави отримання вказаних коштів не підтверджено доказами.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення, на те, що ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення шахрайських дій, не заслуговує на увагу, оскільки не позбавляє позивача права на захист в порядку цивільного судочинства.

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

За розрахунком позивача за період з 03.02.2021 по 30.04.2024 три проценти річних складає 2750,92 грн, інфляційні втрати - 13164,77 грн.

Суд підставно погодився з таким розрахунком.

Відповідач його не спростував та свого контррозрахунку не навів.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення цих вимог.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з характеру заподіяння моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань позивача, вимог розумності та справедливості.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань ОСОБА_1 правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильний висновок суду.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що сума моральної шкоди має бути похідною від суми втрачених коштів.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні частини вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно залишити без змін, а в частині задоволення позовних вимог необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Крім того, суд припустився помилки при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки при ухваленні рішення за наслідками розгляду позовної заяви, що містить одну вимогу майнового характеру, стягнув судовий збір пропорційно розміру задоволених двох позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (79,18%) необхідно зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору до 959,03 грн.

Також у зв`язку з відмовою у задоволенні частини вимог про відшкодування моральної шкоди з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 252,17 грн, оскільки не був сплачений і на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», та за подання апеляційної скарги у сумі 378,26 грн, всього 630,43 грн.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року про відмову в задоволенні частини вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року в частині задоволення позовних вимог змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору до 959,03 грн (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн 03 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір на користь держави у сумі 630,43 грн (шістсот тридцять грн 43 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта