УХВАЛА

03 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 344/3085/24

провадження № 61-12908ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шургот Оксаною Василівною, на рішення

Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2024 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Івано-Франківський ВДВС в

Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, відкликання виконавчого листа з примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Івано-Франківський ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, відкликання виконавчого листа з примусового виконання.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2019 року у справі №344/13121/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з

23 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Видано виконавчий лист від 17 жовтня 2020 року, пред`явлено його до виконання.

Не погоджуючись з рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня

2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити стягнення аліментів з 01 липня 2021 року у розмірі 3 000 грн; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_1 ; відкликати з примусового виконання виконавчий лист; вирішити питання стягнення судових витрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2024 року позов

ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 .

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на користь

ОСОБА_1 .

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн та 2 470 грн за переклад документів.

Не погоджуючись з рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 травня

2024 року та додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року - без змін.

У вересні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шургот О. В., на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2024 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

ОСОБА_2 .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у даній справі є, зокрема, вимоги щодо припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

Пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Посилання заявника на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не дає підстав для висновку про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шургот Оксаною Василівною, на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2024 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Івано-Франківський ВДВС в

Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, відкликання виконавчого листа з примусового виконання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник