ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8349/24 Справа № 214/1495/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року у розмірі 48 663 грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 13 731 грн. 35 коп. та 3% річних у розмірі 4 296 грн. 90 коп., а всього стягнути 66 692 грн. 08 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, у тому числі до квартири АДРЕСА_2 .

Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як споживачем послуг з централізованого опалення своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у нього за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року виникла заборгованість у розмірі 48 663 грн. 83 коп., яку останній у добровільному порядку не погашає.

Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача існуючої заборгованості та окрім, того просить стягнути нараховані інфляційні втрати та 3% річних. Разом з тим, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1) заборгованість по оплаті за надану послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року у розмірі 48 663 грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 13 731 грн. 35 коп. та 3% річних у розмірі 4 296 грн. 90 коп., а всього стягнуто 66 692 грн. 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1) понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року заява з ОСОБА_1 про перегляд заочного ріішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного заочного рішення просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог в межах строку позовної давності з 01.03.2019 по 31.08.2021 включно та стягнути з позивача на його користь витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що про оскаржуване судове рішення він дізнався 19.04.2024 після отримання повідомлення в розділі «Дія», де була зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2024, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Черніковою О.О.

Вказує, що він не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, оскільки зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться спадкове майно квартира, де відповідач ніколи не був зареєстрований. Зазначає, що виклики до суду, суд надсилав: 10.10.2022, 23.01.2023, 17.04.2023, 01.06.2023 на адресу: АДРЕСА_3 і лише одна судова повістка була надіслана судом з викликом на 07.08.2023 за адресою реєстрації та фактичного проживання, але з незрозумілих причин була повернута суду поштовим відділенням з відміткою : « у зв`язку з відсутністю адресата» (а.с.43). Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про його належне повідомлення. Вказує на те, що через неналежне повідомлення він був позбавлений можливості подати відзив на позов та заяву про застосування позовної давності.

Відповідач вказує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послугу з централізованого теплопостачання заявлені та задоволені судом поза межами позовної давності, а саме за період 01.10.2013 по 31.08.2021, коли саме звернення з позовом відбулося 28 лютого 2022 року, тому строк позовної давності необхідно відраховувати з дня звернення до суду, тобто строк в межах якого суд має стягнути, з урахуванням строку позовної давності, згідно ст.256 ЦК України є три роки з 01.03.2019 по 28.02.2022, в якому період для стягнення з 01.03.2019 по 31.08.2021.

Скаржник зазначає, що позовні вимоги за період з 01.10.2013 по 28.02.2019 в сумі 28 208,71 грн. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 11 886,73 грн. та 3% річних у розмірі 3 552,30 грн., загалом 43 647,74 грн. не підлягають задоволенню, так як знаходяться за межами строку позовної давності. Із заявою про поновлення пропущеного строку з поважних причин позивач не звертався.

До апеляційної скарги відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

У додаткових пояснених по апеляційну скаргу позивач АТ «Криворізька теплоцентраль». Вказує на те, що ОСОБА_1 є таким, що належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, тому зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Окрім того, позивач, посилаючись на Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), вказує на те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , а відтак є споживачем комунальних послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.6).

Згідно Детального розрахунку заборгованості, відповідачу позивачем надавались послуги опалення, але останній їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачував, у зв`язку з чим за період і жовтня 2013 року по серпень 2021 року включно утворилась заборгованість у розмірі 48 663 грн. 83 коп. (а.с.7).

Суд першої інстанції, повністю задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 як власник квартири, у встановлені законом строки, не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку за період з 01.10.2013 по 31.08.2021.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме погоджується з висновком в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, проте не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому наявні підстави дл ухвалення заочного рішення та у цій частині погоджується з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду таке.

За змістом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Отже, під час розгляду справи в суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, було, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц (провадження №14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Колегія суддів, перевіряючи доводи відповідача щодо його неналежного повідомлення встановила наступне.

Так, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , квартира за якою рахується борг та власником якої є ОСОБА_1 розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять поштові конверти з рекомендованим повідомленням про вручення з відміткою поштового відділення : «адресат відсутній за вказаною адресою, а саме невірно зазначено будинок АДРЕСА_4 (а.с.28-29;40-41 зазначено: «за закінченням терміну зберігання».

При цьому на а.с.42-43 наявний конверт, який направлявся судом за адресою місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_3 та поштова кореспонденція була повернута суду з відміткою : «адресат відсутній за вказаною адресою».

Тобто, наявні у справі докази підтверджують доводи відповідача про його неналежне повідомлення про дату, час, місце розгляду справи, оскільки два виклики надсилались судом на помилкову адресу (неправильно вказано номер будинку та квартири на м-ні Сонячному), один виклик на а.с.42-43 є належним повідомленням, де зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою, проте, ухвалення заочного рішення можливе при повторній неявці відповідача належним чином повідомленого про дату, час, місце розгляду справи, що не дотримано судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Таким чином, місцевий суд не дотримався порядку ухвалення заочного рішення, оскільки не врахував вимог частини четвертої статті 223 ЦПК України, за змістом якої суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №289/2207/127 (провадження №14-506цс19) вказано, що якщо в матеріалах справи немає доказів інформування відповідача про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином. У цих випадках не буде підстав для заочного розгляду цивільної справи. Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення відповідача у визначеному процесуальним законом порядку, відтак апеляційний суд зазначив про неналежне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання у суді першої інстанції як безумовну підставу для скасування заочного рішення суду першої інстанції. Розгляд справи за відсутності учасника, щодо якого немає відомостей про його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, є порушенням статті 6 Конвенції про права особи на справедливий судовий розгляд та статей 8, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

В апеляційній скарзі відповідач посилалася, зокрема, на те, що місцевий суд позбавив його права брати участь у судових засіданнях, подавати докази, заяви та клопотання, надавати пояснення, наводити свої доводи і заперечення проти міркувань сторони позивача, подати заяву про застосування позовної давності.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №20011343/14-ц викладено наступні правові висновки: «70. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.71.Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.72. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.73. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.74. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідачем в суді апеляційної інстанції заявлені вимоги про застосування позовної давності, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем за період з 01 жовтня 2013 року по 31 серпня 2021 року, тобто за період, який перевищує трирічний строк позовної давності, визначений у статті 257 ЦК України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року.

Отже, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період, починаючи з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з чим в цій частині вимоги щодо стягнення заборгованості у судовому порядку підлягають задоволенню.

У позові позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 31.08.2021 року у розмірі основного боргу 48 663,83 грн.; інфляційні втрати 13 731,35 грн.; 3% річних 4 296,90 грн., що разом складає 66 692,08 грн.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності та ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 , у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем послуги з централізованого опалення, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань в межах трирічного строку позовної давності, а саме починаючи з квітня 2017 року по 31.08.2021, вимоги ж позивача про стягнення заборгованості за надану послугу, інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.10.2013 по 01.04.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені поза межами позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Так, з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за надану комунальну послугу встановлено, що в період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року послуга не нараховувалась.

Відповідно вказаному розрахунку у листопаді 2017 року до сплати нараховано- 1302,16 грн, у грудні 1466,30 грн.; у січні 2018 року 1475,73 грн.; у лютому 2018 1548,72 грн.; у березні 2018 року 1574,42 грн.; у листопаді 2018 року 827,59 грн., у грудні 2018 року 1785,65 грн.; у січні 2019 року 1593,40 грн.; у лютому 2019 року 1334,71 грн.; у березні 2019 року 1807,55 грн.; у квітні 2019 року 173,70 грн.; у жовтні 2019 року 378,15 грн.; у листопаді 2019 року 1225,52 грн.; у грудні 2019 року 1624,94 грн.; у січні 2020 року 1532,91 грн.; у лютому 2020 року 1373,39 грн.; у березні 2020 року 753,23 грн.; у квітні 2020 року 255,53 грн.; у жовтні 2020 року 25,66 грн.; у листопаді 2020 року 1292,92 грн.; у грудні 2020 року 2544,39 грн.; у січні 2021 року 3078,33 грн.; у лютому 2021 року 1777,08 грн.; у березні 2021 року 2145,09 грн. та у квітні 2021 року 466,69 грн., що разом складає: 33 363,80 грн.

Згідно розрахунку суми компенсації інфляційних втрат за період з 04.2017 по 09.2021 нараховані позивачем наступні суми: 722,96 грн.+ 527,42 грн.+ 333,35 грн.+ 348,98 грн.+ 334,99 грн.+ 329,88 грн. + 124,14 грн. +262,49 грн. + 229,45 грн.+ 178,85 грн. + 222,33 грн. + 19,98 грн. + 43,11 грн. + 142,16 грн. + 185,25 грн. + 180,88 грн. +149,70 грн. + 75,32 грн. + 24,79 грн. + 1,87 грн. +81,45 грн. + 127,22 грн. + 120,05 грн. + 39,10 грн. + 32,18 грн. + 0,93 грн., що разом складає: 4 838,83 грн.

Відповідно до розрахунку 3% річних за період з 21.04.2017 по 01.09.2021 рік позивачем нараховані наступні суми: 190,88 грн. + 144,49 грн.+ 158,96 грн.+ 156,23 грн.+ 160,39 грн.+ 159,04 грн. + 67,00 грн. + 140,01 грн. + 120,88 грн. + 98,18 грн. + 128,36 грн. + 11,91 грн. + 20,20 грн. + 62,45 грн. + 78,67 грн. + 70,30 грн. + 59,71 грн. + 30,83 грн. + 9,83 грн. + 0,60 грн. + 26,99 грн. + 46,64 грн. = 48,58 грн. + 23,95 грн. + 23,45 грн. +3,95 грн., що у сумі складає: 2 042,48 грн.

Отже, з урахуванням меж позовної давності позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача за період з квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року підлягає заборгованість за послугу з централізованого опалення в загальному розмірі 33 363,80 грн.; інфляційні втрати у сумі 4 838,83 грн. та 3% річних у розмірі 2 042,48 грн., що разом складає: 40 245,11 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. (а.с.12).

Відповідачем при подачі апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення сплачено судовий збір у розмірі 3 721,50 грн. (а.с.86).

Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, при подачі апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 3 405 грн., а не 3 721,50 грн. (2270 грн.*150%= 3 405 грн.).

Позивачем при подачі позову до суду заявлені позовні вимоги майнового характеру на суму 66 692,08 грн.

Судом апеляційної інстанції позов задоволено частково на суму 40 245,11 грн., що складає 60,34% від заявленої суми позову - 66 692,08 грн.

Таким чином 60,34% від сплаченого позивачем судового збору 2270 грн. складає 1369,71 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подачу позову до суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивач за подачу апеляційної скарги повинен сплатити відповідачу 1350,42 грн. (39,66% незадоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог).

Отже, відповідач повинен сплатити позивачу більшу суму судових витрат 1369,71 грн., а позивач відповідачу меншу 1350,42 грн., таким чином різниця в судових витратах, яка складає 19,29 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року в частині повного задовлення позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 33 363,80 грн. (тридцять три тисячі триста шістдесят три гривні 80 копійок), інфляційні втрати 4 838,83 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять вісім гривень 83 копійки), 3% річних 2 042,48 грн. (дві тисячі сорок дві гривні 48 копійок), що разом складає 40 245,11 грн. ( сорок тисяч двісті сорок п`ять гривень 11 копійок).

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» різницю в сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в розмірі 19,29 грн. (дев`ятнадцять гривень 29 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року

Головуючий:

Судді: