Провадження №: 2-др/755/149/24
УХВАЛА

"21" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Хромової О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року позов

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини для нічного відпочинку та зайнятості дитини у зв`язку з навчанням, відвідуванням гуртків, секцій тощо; спілкування з дитиною для її привітання у день народження дитини, Новий рік та Різдво щорічно; спілкування з дитиною щовівторка з 17:00 до 19:00; спільного відпочинку з донькою протягом двох перших тижнів липня щороку. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року апеляційну скаргу

ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2024 року без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2024 року.

02 листопада 2023 року Дніпровського районного суду міста Києва видано виконавчий лист у справі № 755/11954/22. Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримав виконавчий лист 02 листопада 2023 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 січня 2024 року у задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 755/11954/22 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у виконавчому листі повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі у цивільній справі

№ 755/11954/22.

11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат, а саме: витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2024 року заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. 14 жовтня 2024 року.

Дніпровським районним судом міста Києва витребувано з Архіву Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/11954/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Вивчивши матеріали заяви та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини другої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положення статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, цивільний процесуальний закон розрізняє строки подання заяви про ухвалення додаткового рішення (до закінчення строку на його виконання) та строки подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу (до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву).

З матеріалів справи встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 , серед іншого, містила вимогу про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

До позовної заяви долучено договір від 03 серпня 2022 року про надання правових послуг адвоката, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Батуріним С.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29 травня 2003 року № 2269/10.

Відповідно до розділу IV вказаного договору, за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, передбаченому актом виконаних робіт, що є невід`ємним додатком до даного договору (пункт 4.1 договору). Витрати адвоката, понесені останнім або його представником у зв`язку із виконанням доручень клієнта (поїздки, відрядження, оплати державного мита та інші витрати) оплачуються клієнтом не пізніше наступного дня згідно виставленого адвокатом рахунку (пункт 4.2 договору).

З матеріалів справи встановлено, що доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат позивачем не подавалося, як з позовною заявою, так і разом із заявами по суті справи.

Як уже зазначалося раніше, 19 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 755/11954/22 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення судових витрат позивачем ОСОБА_1 подано 11 жовтня 2024 року, тобто, з пропуском встановленого законом процесуального строку.

До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 додано клопотання про поновлення строку.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 помилково розраховував строк подачі заяви на відшкодування витрат на правову допомогу. Просив поновити строк та прийняти заяву до розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно із частини третьої статті 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Пунктом 10 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

При цьому, учасники справ зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункт

6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України).

Слід зазначити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наявність лише клопотання учасника справи чи його представника без належного обґрунтування та підтвердження доказами обставин, що унеможливлюють вчинення ним процесуальних дій до закінчення встановленого процесуального строку, не є безумовною підставою для задоволення такого клопотання та продовження строку.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 127 ЦПК України присвячена питанню поновленню та продовженню процесуальних строків.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З точки зору закону поновлення та продовження процесуального строку - це визнання права особи на вчинення певної процесуальної дії після закінчення процесуального строку, якщо його було пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Із змісту наведеного убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк заяву до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання заяви пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини, а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини та причини їх виникнення.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у справі від 18 листопада 2020 року № 439/1493/15-ц та у справі від

18 листопада 2020 року № 466/948/19.

Тому суд відповідно до статті 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Надаючи оцінку поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, суд враховує, що рішення по справі № 755/11954/22 ухвалено Дніпровським районним судом міста Києва 19 травня 2023 року. Вказане рішення переглядалося Київським апеляційним судом, за наслідками якого ухвалено постанову від 19 травня 2023 року. Виконавчий лист у справі № 755/11954/22 ОСОБА_1 отримав особисто 02 листопада 2023 року. Також заявник особисто звертався із заявами про роз`яснення судового рішення та виправлення помилки у виконавчому листі. Вказане свідчить, що позивач був обізнаний про розгляд справи та ухвалення рішення по справі. При цьому, під час розгляду Дніпровським районним судом справи № 755/11954/22 ОСОБА_1 користувався професійною правовою допомогою.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини сьомої статті 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Таким чином, з огляду на тривалість пропуску процесуального строку, обізнаність позивача про розгляд справи та ухвалення судового рішення, обґрунтування позивача щодо поважності причин пропуску процесуального строку, з урахуванням документів, що містяться в матеріалах справи, та процесуальної поведінки учасників справи, суд вважає за необхідне клопотання позивача про поновлення процесуального строку залишити без задоволення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що заявник пропустив встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк на подання доказів понесених судових витрат, що є підставою для залишення поданої заяви без розгляду.

Керуючись статтями 15, 43, 44, 120, 126, 127, 133, 134, 141, 260, 270, 274 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова