11.10.2024 Справа № 756/9814/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний №756/9814/24
Провадження №2/756/4431/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Загороднюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, посилаючись на те, що 21.01.2021 відповідач позичив у нього 80000 грн. на невизначений термін. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми.

Проте відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 80000 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 4566,02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12832,50 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.08.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Додатково вказала, що оригінал розписки знищено відповідачем, оскільки він зберігався у нього в квартирі.

В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. В матеріалах справи міститься клопотання відповідача щодо надання оригіналу розписки для огляду, оскільки він ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як убачається з наявної в матеріалах справи копії розписки від 21.01.2021, написаної ОСОБА_2 , він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 80000 грн., на невизначений термін (а.с.10).

В судовому засіданні судом з`ясовувалося питання наявності та надання суду для огляду оригіналу зазначеної розписки, у зв`язку з поданням відповідачем відповідного клопотання та ставленням під сумнів відповідності поданої копії оригіналу, проте як повідомив позивач, надати оригінал розписки не вбачається за можливе, оскільки вона знищена відповідачем.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач на підтвердження позовних вимог надав засвідчену адвокатом Кравинською Ю.В. копію розписки від 21.01.2021. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній.

На виконання вимог ст. 95 ЦПК України позивач не надав у судовому засіданні оригінал вказаної розписки посилаючись на те, що вона начебто знищена відповідачем.

Водночас, оскільки судом встановлено, що оригінал розписки від 21.01.2021 написаної ОСОБА_2 , начебто було знищено, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити всі обставини справи, при цьому відповідачем ставиться під сумнів відповідність поданої позивачем копії розписки її оригіналу, суд не бере до уваги вказану копію розписки як належний та допустимий доказ укладення договору позики.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не було доведено в ході розгляду справи, що відповідачу передавались грошові кошти на суму 80000 грн., позовні вимоги не підтверджені належними доказами, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 206, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 11.10.2024.

Суддя: Олексій ДИБА