ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7339/24 Справа № 214/5251/21 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариствоКомерційний Банк «Приватбанк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , віід імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Вовк Михайло Вадимович на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року, ухваленого суддею Малаховською І.Б. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21 954,50 за кредитним договором б/н від 26.05.2011 року станом 09.06.2021 року, яка складається з заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 21481,43 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 473,07 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.05.2011 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26.05.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується письмово у заяві. Заявою відповідач підтвердив також той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення.

Відповідно до заяви б/н від 26.05.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 20 000,00 грн.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом. У зв`язку з чим, станом на 09.06.2021 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» становить 21 954,50 грн. ( 21481,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 21 481,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 473 грн. - заборгованість за простроченими відсотками).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.05.2011 року у розмірі 21 954,50 станом на 09.06.2021 року, яка складається з наступного 21 481,43 грн. заборгованість за тілом кредиту та 473,07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Вовка М.В. оскаржила судове рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача Вовк М.В. , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 10 814,25 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача, понесені останньою витрати на професійну правничу допомого в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 9 500 грн. та витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 260,80 грн.

При цьому, представник відповідача вказує на те, що в Заяві - анкеті, яка особисто підписана відповідачем сторонами не обумовлено стягнення процентів за користування кредитом, а Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду стосується іншого договору, а предметом розгляду даної справи є кредитний договір №б/н від 26.05.2011, по якому в матеріалах справи міститься виписка про рух коштів. Також звертає увагу на те, що зазначена Довідка містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та за своєю правовою сутністю є Паспортом споживчого кредиту в якому не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, тобто не є складовою кредитного договору.

Виходячи із висновку зробленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем з приводу виконання кредитного зобов`язання повинні застосовуватися виключно умови кредитування визначенні в Заяві-анкеті № б/н від 26.05.2011року котра особисто підписана Відповідачем, де процентна ставка не зазначена, а відтак у позивача відсутні підстави для нарахуванн відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань. Вказує, що відповідач повинна повернути Банку фактично витрачені кредитні кошти.

В апеляційній скарзі представник відповідача навів власний розрахунок заборгованості та вказує на те, що стягнуті банком відсотки та прострочені відсотки повинні бути зараховані відповідачу в рахунок погашення тіла кредиту: 21 481,43 - 2 311,36 грн. (позивачем зараховано на погашення процентів) - 2 892,62 (відсотки погашені за рахунок кредиту) - 78,55 (погашено заборгованості за нарахованими процентами) - 5 384,65 грн. (погашено заборгованості за простроченими процентами) = 10 814,25 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 а залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.05.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві. Вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його власноручним підписом в анкеті-заяві. (а.с.18).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDn 1682, укладеного з ОСОБА_1 , вбачається, що остання 26.05.11 року власноручним підписом підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування а саме, з базовою відсотковою ставкою, яка становить 3,0% розміром комісії за кредитне обслуговування, розміром щомісячного платежу, строк внесення щомісячної оплати ( до 25 числа кожного місяця), розмір комісії, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафні санкції та інші істотні умови ( а.с. 19)

З виписки за договором б/н, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ « ПриватБанк» станом на 14.06.2021 року вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами починаючи з 26.05.2011 року (а.с.54-75).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної оформленої на ОСОБА_1 26.05.2011 року відбувся старт карткового рахунку 502709. 26.05.2011 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 1000,00 грн., який 22.01.2020 року збільшено до 20 000,00 грн. та 21.05.2000 року зменшено дол. 0,00 грн. ( а.с. 16)

Відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 09.06.2021 становить 21 954,50 грн. грн., яка складається з: 21 481,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 24 481,43 грн. та 473,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками ( а.с.6-15).

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та тілом кредиту, надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с. 6-15), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.16); довідка про надання відповідачу п`яти карток (а.с.17) ; Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка особисто підписана позичальником 26.05.2011 (а.с.18); Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де зазначена базова % ставка в місяць 3,0 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, яка особисто підписана позичальником 26.05.2011 (а.с.19); Витяг з Умов і Правил надання банком послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 (а.с.20-43); ксерокопія паспорта позичальника ОСОБА_1 (а.с.45,46); виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 26.05.2011 по 01.04.2021 (а.с.54-75).

Суд першої інстанції повністю, задовольняючи вимоги Банку виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає наведеним вище нормам процесуального права, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Анкета-заява та довідка про умови кредитування, особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 26.05.2011 та у довідці про умови кредитування зазначена базова процентна ставка - 3,0 % на місяць, що підтверджує її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Анкету-заяву та довідку про умови кредитування, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також стягнути заборгованість за простроченими відсотками в 473,07,85 грн. станом на 09.06.2021 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

З Довідки про видані відповідачу кредитні картки встановлено, що строк дії останньої отриманої відповідачем картки - 05/21, тобто на день нарахування боргу за процентами на 30.04.2021 (підтверджено розрахунком заборгованості) не закінчився строк кредитування, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення заборгованості за процентами у розмірі 473,07 грн.

Як зазначалось вище матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду (а.с.19), де зокрема зазначено, що ОСОБА_1 з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена 26.05.2011 під особистий підпис.

Окрім того, в самій Анкеті заяві - додаткова інформація також зазначено про ознайомлення та згоду клієнта з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банка, які були надані клієнту для ознайомлення у письмовому виді (а.с.18- зворот).

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи сторони відповідача про недосягнення сторонами при укладенні кредитного договору усіх істотних умов, зокрема щодо сплати процентів та, окремо звертає увагу на те, що з моменту оформлення кредиту відповідач тривалий час користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість, при цьому до Банку з приводу нарахування процентів не зверталася, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами укладеного кредитного договору та погодження з ними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу залишаються за ОСОБА_1 , оскільки позов Банку задоволено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Вовк Михайло Вадимович залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: