Справа № 478/1392/23 Провадження № 2/478/38/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Луговської А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Задерецький В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з даним позовом до ОСОБА_2 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 2005 року до 26.08.2010 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.8.2010 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В проваджені Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4, відкритого 05.10.2010 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-130, виданого 28.09.2010 року про стягнення на користь позивача аліментів, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина.

Відповідач належним чином обов`язок щодо утримання сина не виконує, аліменти протягом тривалого часу не сплачує, внаслідок чого утворилась велика заборгованість, яка згідно з Розрахунку заборгованості, проведеного Державним виконавцем Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Дашковською В.В. станом на 01.09.2023 року становить 51760,25 грн. Згідно з вказаного розрахунку заборгованості, розрахована позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить 55760,25 грн., яку вона просить суд стягнути з відповідача.

Зазначає, що у їхнього сина було діагностовано захворювання очей, нею за власні кошти були проведені лабораторні дослідження та проведено оперативне лікування катаракти, придбані окуляри та відповідні медикаменти. Відповідні загальні витрати пов`язані із лікуванням дитини склали 47177,80 грн.

Крім зазначеного, після закінчення школи син продовжив навчання та вступив до навчального закладу «Чорноморський університет імені Петра Могили» у м. Миколаєві. Вартість освітньої послуги за договором з навчальним закладом за 2023 - 2024 рік складає 21200 грн. позивачем була проведена оплата за навчання за перший семестр за вказаним договором у розмірі 10600 грн. Крім зазначеного, з метою учбового процесу нею було придбано ноутбук « Lenovo» та чохол для нього, зальною вартістю 16538 грн.

Всупереч зазначеного відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов`язку та від допомоги від витрат пов`язаних із лікуванням дитини та його навчання, які вона вважає додатковими витратами на утримання дитини у зв`язку з чим просить та просить стягнути з відповідача 50 % витрат пов`язаних з лікуванням дитини, що становить 24088 грн. та 50 % витрат пов`язаних з навчанням дитини, що становить 18869 грн. Таким чином загальна вартість, яку вона просить стягнути з відповідача становить98717,50 грн.

Ухвалою суду від 22.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

07.12.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Пояснив суду що дійсно з 29.10.2005 року по 26.08.2010 року перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 на утримання якого він на підставі виконавчого листа сплачує аліменти. Він завжди стабільно сплачував аліменти, розмір якого у грошовому виразі був визначений виконавчою службою, і ніколи не ухилявся від утримання свого сина. За домовленістю із позивачкою аліменти він сплачував на її картковий рахунок. Аліменти він сплачував щомісячно, в деяких випадках в нього була навіть переплата по аліментам. Про зміну розміру щомісячних платежів по аліментам (по роках) йому ні позивачка, ні виконавча служба не повідомляла. В жовтні 2023 року він, дізнавшись що в нього існує певна заборгованість по сплаті аліментів, погасив усю суму заборгованості єдиним платежем. Копії банківських квитанцій про сплату аліментів він до виконавчої служби не надавав, оскільки вважав що оскільки аліменти він перераховував на особисту картку позивачки та відсутності будь яких претензій з її сторони з приводу сплати ним аліментів не було, в цьому не було необхідності. Саме відсутністю у виконавчий службі копії платіжних квитанцій по сплаті ним аліментів і пояснюється надання виконавчою службою Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у нього станом на 01.09.2023 року існує заборгованість на загальну суму 51760,25 грн. Саме ця довідка (розрахунок заборгованості), яка не відповідає дійсності, про що достотемно було відомо позивачці, яка регулярно та щомісячно отримувала від нього аліментів, і стала підставою для обрахунку пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період часу. На підтвердження ним до матеріалів справи надано копії квитанцій про щомісячну сплату ним аліментів та Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно з якого станом на 31.10.2023 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. З наданого розрахунку вбачається своєчасна (щомісячна) сплата ним аліментів на утримання дитини у період часу з лютого 2022 року по жовтень 2023 року, зокрема, у травні, червні 2022 року, та березні 2023 року в нього навіть була значна переплата з виплати аліментів.

Стосовно додаткових витрат на утримання дитини зазначив, що не зважаючі на припинення шлюбних відносин із позивачкою, він підтримує із своїм сином тісні та гарні стосунки. Він неодноразово брав його із своєю новою родиною на відпочинок до Карпат. З власної ініціативи у 2020 році придбав йому транспортний засіб - мопед «ХОНДА», вартістю 21000 грн. Хоча його колишня дружина не повідомляла його, де навчається його син. Він також з власної ініціативи придбав йому для навчання Ноутбук, вартістю 11799.00 грн. Зазначає, що вказана у позові оплата за навчання, розрахована за 2023 - 2024 рік, тобто і після досягнення його сином повноліття. Таким чином вважає що додаткові витрати на навчання його сина до досягнення ним повноліття не робить такі витрати додатковими у розумінні ст. 185 СК України, а після повноліття сина, для додаткових витрат на навчання дитини до досягнення ним 23 років слід застосовувати правила ст. 199 СК України.

Стосовно заявлених позивачем додаткових витрат на лікування дитини пояснив наступне. Додані до позовної заяви чеки про купівлю медикаментів, жодним чином не підтверджені медичними документами, - призначення від лікаря або медичного центру, виписки з амбулаторної картки про призначення цих препаратів, курс їх прийому. Стосовно договору про надання послуг із забезпечення сервісного обслуговування (фізичного комфорту), вартість яких за добу перебування у лікарні становить 41463,00 грн. наданих фізичною особою підприємцем (не медичним закладом), не обґрунтована, оскільки ні з договору, ні з інших документів не вбачається які саме послуги були виконані за вказаним договором, їх доцільність та необхідність.

Представник позивача надав до заяву в якій просив справу розглядати за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Позивач надав до суду заяву, в якій просив в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за відсутності відповідача (представника відповідача).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки позивач, представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин та дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно положень ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року (справа № 2-412/2010).

Від шлюбу мають спільну дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Відділом актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 07.03.2006 року, у якому у графі батьки, батьком дитини записаний ОСОБА_2 .

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Згідно з Розрахунку заборгованості (наданого позивачем), здійсненого Державним виконавцем Другого відділу ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Дашковською В.В. по виконавчому провадженню № НОМЕР_4, загальна заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.09.2023 року (за період часу з лютого 2022 року по серпень 2023 року становить 51760,25 грн. У графі «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» за місяцями сума сплати відображена 0,00 грн., за виключенням травня, червня 2022 року, де щомісячна сплата аліментів відображена в розмірі по 2000,0 грн.

Сплата аліментів є обов`язком щодо утримання дитини тим з батьків, хто проживає окремо, проте згідно вказаного розрахунку вбачається що відповідачем такий обов`язок не було своєчасно виконано за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року (як зазначає позивач у поданій позовній заяві), в зв`язку з чим виникла заборгованість, а у позивача виникло право на стягнення пені, розмір якої не може перевищувати розмір нарахованої заборгованості.

Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем ОСОБА_1 , здійсненого на підставі вказаного розрахунку заборгованості, розмір пені за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року становить 55760,25 грн. (що перевущує розмір нарахованої виконавчою службою заборгованості).

Згідно з частиною першою статті 196 СК Україниу разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідач заперечує проти задоволення позову про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи свої заперечення тим, що він не був належним чином повідомлений про зміну розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (Баштанського, колишнього Казанківського району) по роках, згідно з якого розраховується розмір аліментів, визначений у виконавчому листі (25 %), оскільки виконавча служба про вказані зміни та зміну розміру аліментів його не повідомляла. Також він не отримував від виконавчої служби Розрахунку заборгованості по аліментам та не знав про його існування. Невідкладно після отримання ним відомостей про наявність заборгованості зі сплати аліментів, борг був ним погашений в повному обсязі.

Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно з досліджених в судовому засіданні копії банківських квитанцій (платіжна інструкція) за січень 2022 року - серпень 2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 здійснював щомісячний переказ грошових коштів (аліментів) на особовий рахунок позивача ОСОБА_4 . Призначення платежу: переказ власних коштів. Аліменти. Платник ОСОБА_2 .

Вказана щомісячна сплата аліментів підтверджується виконавчою службою.

Так, згідно з Розрахунку заборгованості (наданого відповідачем), здійсненого Державним виконавцем Другого відділу ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Сорока Є.С. по виконавчому провадженню № НОМЕР_4, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31.10.2023 року (за період часу з лютого 2022 року по жовтень 2023 року відсутня.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається щомісячний переказ аліментів, який становить: лютий 2022 року - 2000 грн., березень 2022 року - 2000 грн., квітень 2022 року - 2010,50 грн., травень 2022 року - 4010,50 грн. (переплата 1075,75 грн.), червень 2022 року - 4010,50 грн. (переплата 1075,75 грн.), липень 2022 року - 2010,50 грн., серпень 2022 року - 2010,50 грн., вересень 2022 року - 2010,50 грн., жовтень 2022 року - 2010,50 грн., листопад 2022 року - 2010,50 грн., грудень 2022 року - 2010,50 грн., січень 2023 року - 2010,50 грн., лютий 2023 року - 2010,50 грн., березень 2023 року - 5023,13 грн. (переплата 2090,38 грн.), квітень 2023 року - 2010,50 грн., травень 2023 року - 2010,50 грн., червень 2023 року - 2010,50 грн., липень 2023 року - 2010,50 грн., серпень 2023 року - 2010,50 грн., вересень 2023 року - 2010,50 грн., жовтень 2023 року - 15000 грн.

Таким чином як вбачається із дослідженого судом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого відповідачем, дані щодо сплати аліментів підтверджені копіями банківських квитанцій за вказаний період часу, відповідач систематично сплачував аліменти, при цьому сплачуючи поточні нарахування, відповідач мав ще переплату аліментів (травень, червень 2022 року) та станом 31.10.2023 року повністю погасив всю наявну заборгованість перед позивачкою зі сплати аліментів.

Необхідно також зазначити, що суд не бере до уваги розрахунок пені по аліментам, зроблений позивачкою по справі, оскільки вказаний розрахунок зроблений без врахування суми щомісячних платежів по аліментам відповідачем, а також в тому числі з урахуванням травня, червня 2022 року, у якому заборгованість по сплаті аліментів з боку відповідача була відсутня та була наявна переплата по аліментам.

Відповідач, обгрунтовуючи свої заперечення проти позову зазначив, що його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає, оскільки суму щомісячних платежів по аліментах він обрахував самостійно, оскільки інформації щодо розміру щомісячних платежів по аліментах від виконавчої служби він не отримував.

Відсутність вини відповідача також підтверджується тим, що дізнавшись про суму заборгованості він одразу ж погасив її.

За вказаних обставин обставин суд дійшов висновку що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відсутні.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разове, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, вже понесені нею на лікування сина, ОСОБА_3 . Понесені позивачкою витрати є додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України, їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, ОСОБА_3 має хворий зір, встановлено діагноз: травматична катаракта, стан після вітректомії лівого ока. Загальна вартість лікування, визначена позивачем склала 48177,80 грн.

Згідно Замовлення на лабораторне дослідження № 1202 від 24.02.2023 року, вартість дослідження проведеного ПП Медичним центром «Протос» склала 1250 грн.

Згідно наданих документів, вартість обстеження, огляд офтальмолога, проведення консультацій та томограф, проведених ТОВ «Екодніпро» Медичний центр «Medical Plaza» 20.06.2023 року склала 1350 грн.

Вартість окулярів (з їх виготовленням) згідно наданого чеку від 02.05.2023 року становить 3450 грн.

Вартість придбаних для лікування медикаментів. Призначених та рекомендованих лікарями становить 664,80 грн., що підтверджено фіскальними чеками від 06.09.2023 року, 26.09.2023 року та 29.09.2023 року.

Згідно з ВИПИСКИ з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення ТОВ «Екодніпро» Медичний центр «Medical Plaza», ОСОБА_3 перебував на лікуванні в стаціонарі два дні: з 14.08.2023 року по 16.08.2023 року з діагнозом: Травматична катаракта, стан після вітректомії лівого ока. Проведено лікування: 14.08.2023 року ФЕК+ ІОЛ лівого ока. У відділенні отримував протизапальну і знеболюючу терапію. Стан при виписці - задовільний.

Таким чином загальна вартість понесених та документально підтверджених витрат на проведене лікування (з урахуванням виготовлення та придбання окулярів) становить 6714,80 грн.

Суд вважає, що додаткові витрати, пов`язані з проведенням медичних оглядів, лікуванням, придбанням ліків та окулярів у вказаному розмірі понесені позивачем, є додатковими витратами на дитину, та підтверджені належними доказами.

Також, на підтвердження понесених витрат на лікування позивачем надано договір № б/н про надання послуг від 14.08 2023 року. Укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Предметом вказаного договору є надання послуг із забезпечнення підвищеного сервісного обслуговування (фізичного комфорту). Згідно умов договору вказані послуги надаються замовнику під час його перебування на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Екодніпро» Медичний центр «Medical Plaza». Також позивачем надано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 15373. Вказаний Акт здачі-приймання робіт датовано 14.08.2023 року, тобто, днем оформлення до стаціонару. Замовник робіт - ОСОБА_1 . Згідно умов договору, вартість наданих послуг оцінена сторонами в сумі 41463,00 грн. Оплата послуг підтверджена фіскальним чеком № від 14.08.2023 року

Суд, дослідивши вказаний договір та Акт здачі-приймання робіт (надання послуг), не встановив, що саме становить предмет договору, зміст та об`сяг наданих послуг. Проте, враховуючі, що вказаний договір укладено не з лікувальним закладом чи медичною установою, а з фізичною особою-підприємцем, суд дійшов висновку, що предметом договору (надання послуг із забезпечнення підвищеного сервісного обслуговування (фізичного комфорту) не відносяться до послуг медичного характеру, а відносяться до сфери побутових послуг.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність надання вказаних послуг за наявності можливості отримання зазначених послуг у медичному закладі, в кому проходило лікування дитини, не навела мотивів вибору вказаного суб`єкта господарювання, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Крім того, суд вважає не співмірним ціну наданих (не визначених) послуг за добове перебування у стаціонарі, оцінено сторонами в сумі 41463,00 грн.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо надання послуг вказаним суб`єктом господарювання. З підписаного договору на надання послуг вбачається, що вказаний суб`єкт господарювання (ФОП ОСОБА_5 обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Судом встановлено необґрунтованість позовних вимог в даній частині, оскільки позивачем не доведено необхідність надання додаткових та платних послуг, відсутні докази неможливості отримання вказаних послуг за рахунок бюджетних коштів в закладі охорони здоров`я, зважаючи на що, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в даній частині.

Позивачка також просить стягнути на її користь вартість освітніх послуг та супутніх витрат на навчальний процес (придбання ноутбука), вважаючі що вказанівитрати є додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України а їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами.

В обгрунтування вказаного позивачем надано Договір за № 205/23 про освітні послуги у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили від 01.09.2023 року за спеціальністю політологія. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 92800 грн. Вартість вказаних послуг за 2023 - 2024 навчальний рік становить 21200 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію банківської квитанції про переказ готівки за № 14 від 11.09.2023 року за навчання студента ОСОБА_3 за контрактом № 405/23, контракт № 405/23, 1 курс (за 1 семестр).

Крім зазначеного, до матеріалів справи долучено фіскальний чек на придбання ноутбука «Lenovo», вартість якого становить 15999,00 грн. та чохла для ноутбука, вартістю 539,00 грн. Загальна вартість придбаних речей за чеком становить 16538 грн.

Судом встановлено, що згідно видаткової накладної № СФ00378854 від 16.02.2018 року відповідачем вже було придбано сину ОСОБА_3 саме для навчальних цілей ноутбук «Dell Inspiron 3567», вартістю 11799,00 грн. (що не спростовано позивачем).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру участі батька у понесених матір`ю дитини додаткових витрат на навчання дитини, виходячи із принципу рівності прав та обов`язків батьків по відношенню до утримання спільної дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 10600,00 грн., що становить 50 % вартості навчання за 2023 -2024 навчальний рік (1 семестр), як додаткові витрати.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного.

За правилами статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК Українир).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПКУкраїни).

У разі не дотримання цих вимог суд може,за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України).

Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18(провадження№ 1-15005св19),у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19лютого 2020року усправі №755/9215/15-ц(провадження№ 14-382цс19), постанові від12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В матеріалах справи наявний лише ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09.11.2023 року, укладений між позивачем та адвокатом Задерецьким В.А. Розмір вартості та порядок оплати наданих послуг даним сторонами не узгодженого.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання (лікування) дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6714 (шість тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання (навчання) дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 10600 (десять тисяч шістсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 188 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Іщенко Х.В.