Справа № 126/1947/22
Провадження № 22-ц/801/2080/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 рокуСправа № 126/1947/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Войтка Ю. Б., Оніщука В. В.,

за участі секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хмеля Р. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 указувала на те, що з липня 2021 року працювала адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона не є військовослужбовцем чи державним службовцем. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 лютого 2022 року № 44 ОСОБА_1 звільнено з 28 лютого 2022 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією. Своє звільнення позивач вважає незаконним і безпідставним, адже її звільнено із порушенням трудового законодавства, оскільки відповідачі не пропонували їй переведення разом з установою в іншу місцевість, тому будь-яких причин для звільнення не було. Після 25 лютого і протягом березня 2022 року інформації щодо нового місця розташування відповідача позивач не знала і жодних вказівок щодо подальших дій від керівництва вона не отримувала, ніхто з нею на зв`язок не виходив. Намагання позивача з`ясувати місце знаходження колег і РТЦК були безуспішними, оскільки ця інформація є таємною. Після 25 березня 2023 року ситуація почала загострюватися, в Лисичанську почалися постійні обстріли, тому з 30 березня до 13 квітня 2022 року позивач перебувала у Польщі. Після повернення в Україну у квітні, розблокувавши картку, позивач побачила, що 31 березня 2022 року їй відповідач перерахував заробітну плату, ніякої інформації, роз`яснень, запитів, вказівок і пропозицій від відповідачів вона не отримувала. Через активні бойові дії у ОСОБА_2 позивач додому не повернулася, а зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа у Вінницькій області. Просила суд поновити її на роботі на посаді адміністратора другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 березня 2022 року, стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2022 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила зазначене рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Посилалась на те, що її звільнення відбулось з порушенням установленого законом порядку, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення її порушених прав працівника, в тому числі на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2023 року в частині вирішення вимоги про поновлення на роботі скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про поновлення на роботі про поновлення на роботі задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді адміністратора ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 березня 2022 року. Постанову Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2023 року в частині залишення без змін рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року про відмову в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині позовних вимог, направлених на новий апеляційний розгляд, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2023 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Як зазначалося вище, постановою Верховного Суду від 14.08.2023 року позивачку поновлено на роботі, відтак апеляційним судом вирішуються лише позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 27 Закону України «Про » передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

У лютому 2022 року позивачку незаконно звільнено з роботи, а тому останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи позивачки є грудень 2021 року, в якому було 20 робочих днів, фактично відпрацьованих позивачкою та січень 2022 року 19 робочих днів.

При цьому з довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18 січня 2023 року № 837-ф-27 вбачається, що за грудень 2021 року нарахована ОСОБА_1 заробітна плата складала 13260,54 грн, за січень 2022 року 15455,97 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивачки становить (13260,54 грн + 15455,97 грн) : 39 робочих дні = 736,32 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року по 14 серпня 2024 року складає 471981,12 грн (736,32 грн * 641 робочих днів).

Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2022 року по 14 серпня 2024 року включно в сумі 471981,12 грн з урахуванням подальшого утримання при виплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 471981,12 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2022 року по 14 серпня 2024 року, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: Ю. Б. Войтко

В. В. Оніщук