ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3324/24 Головуючий суддя І інстанції Марченко В. В.
Провадження № 22-ц/818/2807/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року, по цивільній справі № 639/3324/24, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 25 020, 00 грн

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.06.2024 справу передано на розгляд Балаклійського районного суду Харківської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Вказала, що дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що територіально відноситься до Балаклійського районного суду Харківської області. Однак, з 09.10.2023 року вона з донькою є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними довідками. У позовній заяві вона вказувала фактичне місце її проживання, тому відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова .

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, відповідно до ст. 367 ЦПК України заслухавши суддю-доповідача, дослідила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала суду не відповідає.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що дана позовна заява підсудна Балаклійському районному суду Харківської області, за місцем постійної реєстрації позивачки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

У поданій позовній заяві щодо підсудності розгляду справи позивач посилалася на ч. 1, ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Місцем проживання фізичної особи, згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де він тимчасово не проживає, або знаходиться.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні під місцем перебування розуміється житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 25 020, 00 грн

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/006732678 від 10.06.2024 року, що доданий позивачем до матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що територіально відноситься до Балаклійського районного суду Харківської області.

Згідно до здійсненного судом запиту від 12.06.2024 року. у Реєстрі територіальної громади міста Харкова відсутні відомості щодо відповідача ОСОБА_3 (а.с. 20).

Жовтневий районний суд м. Харкова вважав, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Балаклійського районного суду Харківської області. На обґрунтування цього висновку він вказав, що згідно матеріалів справи та витягу з реєстру територіальної громади № 2024/006732678 від 10.06.2024 року, що доданий позивачем до матеріалів справи, вбачається, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що територіально відноситься до Балаклійського районного суду Харківської області.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що до позовної заяви була надана довідка про неотримання аліментів від 31.05.2024, за її зверненням у м. Харкові до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, в якій було зазначено про те, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с.13). Також позивачка надала до суду копію судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 07 жовтня 2021 року у справі № 639/6476/21 про стягнення аліментів, та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року у справі № 639/6475/21 про розірвання шлюбу, у яких вказана адреса позивачки ОСОБА_2 у межах територіальної підсудності Жовтневого районного суду м. Харкова: АДРЕСА_3 (а.с.14-18).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принцип змагальності, який передбачає наступне;

-Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

-Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

-Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, у частині 5 статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до принципу змагальності суд самостійно не витребує докази, крім випадків, коли у нього є сумніви щодо добросовісної процесуальної поведінки сторони у цьому питанні,

У статті 83 ЦПК України щодо подання доказів сторонами зазначені наступні правила:

1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). В якості підстав свого позову ОСОБА_2 вказала, що у даний час дитина проживає разом з нею, але на підтвердження надала до суду лише витяги з Реєстру Балаклійської територіальної громади, в яких зазначено місце проживання у м. Балаклеї (а.с. 2, 11-12).

Отже, для з`ясування дійсної зареєстрованої адреси проживання позивачки разом з донькою суд першої інстанції у контексті своїх обов`язків по управлінню судовим розглядом справи (ч. 5 ст. 12 ЦПК України) мав усунути суперечливі відомості щодо місця тимчасового проживання позивачки в межах своєї територіальної юрисдикції, що має значення у світлі вказаних норм ч.ч. 1, ст.ст. 28, 29 ЦПК України для забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, зазначеного у ст. 2 ЦПК України, та права позивачки звертатись до суду за зареєстрованим місцем свого тимчасового проживання.

З метою усунення вказаних недоліків, суд першої інстанції всупереч ч. 5 ст. 12 ЦПК України не роз`яснив позивачці її процесуальний обов`язок надати документи на підтвердження її тимчасового місця проживання за вказаною у позові адресою разом з донькою, яка є відмінною від адреси, яка вказана нею у з витягах з реєстру Балаклійської територіальної громади № 2024/006732678 від 10.06.2024 року, та всупереч вказаної норми ч. 5 ст. 83 ЦПК України не витребував від позивачки таких документів у передбаченому у ст. 185 ЦПК України порядку для усунення недоліків форми та змісту позовної заяви, внаслідок чого не надав позивачці процесуальної можливості усунути цей недолік.

Тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції з метою усунення процесуального недоліку суду першої інстанції, з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, вважає за можливе прийняти надані позивачкою на підтвердження доводів апеляційної скарги довідки з Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 09.10.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №№ 6331-, 6331- від 09.10.2023, з яких вбачається, що позивачка ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи і фактично мешкають не за зареєстрованим місцем постійного проживання у м. Балаклеї, а за наступною адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться в межах територіальної підсудності Жовтневого районного суду м. Харкова.

Отже, вказані документи підтверджують доводи апеляційної скарги, що позивачка тимчасово мешкає за вказаною нею у позові адресою, вона зареєструвала своє тимчасове місце проживання в межах територіальної юрисдикції суду першої інстанції, до якого звернулась зі своїм позовом та спростовують висновки суду про відсутність у нього територіальної юрисдикції для розгляду цієї справи.

При постановлені оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не врахував вищезазначені норми цивільного процесуального права, внаслідок чого не з`ясував наявні підстави для своєї територіальної юрисдикції у даній справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 379 ІЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року- скасувати, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.