Справа №705/5795/23
2/705/771/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,7853 га, що розташована на території Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 022879виданий 27.03.2003.

Він, як рідний син покійного, у відповідності до ст. ст. 1222, 1263 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Ще одним спадкоємцем за законом є відповідач по справі, інших спадкоємців немає.

У встановлений законом строк та порядок він звернувся до Другої уманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю необхідних відомостей у витязі з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку розміром 2,7853 га, про що державний нотаріус Другої уманської державної нотаріальної контори 23.06.2023 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Крім того, державний нотаріус зробив запит до управління Держгеокадастру в Уманському районі про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У відповіді управління Держгеокадастру вказує, що 2/3 частин земельної ділянки розміром 2,7853 га, була зареєстрована та виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ 623549 від 15.09.2003 на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2006. Вказана земельна ділянки була зареєстрована з кадастровим номером :03:000:0932 і складає 1,8870 га.

Решта земельної ділянки: 1/3 частки, які належали покійному ОСОБА_3 внесені до Державного земельного кадастру під кадастровим номером :03:000:0118 і складає 0,8983 га.

Зважаючи на все вищевказане, інформація щодо земельної ділянки розміром 2,7853 га, яка мала бути предметом спадкування, в Державному земельному кадастрі відсутня, що не дає можливості нотаріуса вчинити нотаріальну дію.

Все інше майно, що належало покійному та на що були оригінали правовстановлюючих документів ним без жодних проблем було переоформлено через нотаріальну контору уже на своє ім`я.

Таким чином, виникла ситуація при якій, спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, тому це право підлягає захисту в судовому порядку.

У зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,8983 га, що розташована на території Сушківської сільської ради Черкаської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0118.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Сушківською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 30.

У відповідності до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), серії НОМЕР_3 , виданого Сушківською сільською радою Бабанського району Київської області 14 грудня 1953 року, померлий ОСОБА_5 є рідним батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 022879, виданого Сушківською сільською радою 27.03.2003, померлому ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Сушківської сільської ради № 24-8 від 29.01.2003 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,7853 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки :03:000:932.

Відповідно до повідомлення державного кадастрового реєстратора відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.06.2023 на ім`я відповідача ОСОБА_2 , вказано, що згідно земельно-облікової документації відділу 3 Управління надання адміністративних послуг від 27.03.2003 в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на території Сушківської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЧР № 022879 загальною площею 2,7853 га, яка знаходиться за адресою: Сушківська сільська рада Уманського району, Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Сушківської сільської ради № 24-8 від 29.01.2003. Вказана земельна ділянка до ДЗК не вносилась.

У цьому ж повідомленні вказано про те, що згідно Національної кадастрової системи було внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0932 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2006 № 1778 на ім`я ОСОБА_2 , спадкоємцю 2/3 частки, зазначеної у заповіті майна, було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 623549 від 15.09.2003 загальною площею 1,8870 га. Тому видача витягу з ДЗК державний кадастровий реєстратор не має технічної змоги видати вищевказаний документ на земельну ділянку площею 2,7853 га з помилковим кадастровим номером :03:000:932, яка розташована в Уманському районі на території Сушківської сільської ради, так як в ДЗК відомості відсутні.

Разом з тим, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2006 року, виданого ОСОБА_6 , нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , який є спадкоємцем за законом 2/3 часток, з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась ОСОБА_7 , майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спадкове майно, в тому числі земельної ділянки розміром 2,7853 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сушківської сільради Уманського району Черкаської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 022879, виданого Сушківською сільрадою 27.03.2003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 203. Також нотаріусом зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку майна на ім`я ОСОБА_1 ще не видано. Спадкова справа № 388/2005 рік. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1778.

Згідно постанови ОСОБА_8 , державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори, від 23 червня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/3 частину земельної ділянки розміром 2,7853 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області, у зв`язку з відсутністю у Державному земельному кадастрі відомостей про реєстрацію вищезазначеної земельної ділянки. При цьому нотаріусом встановлено, що згідно відомостей, які зберігаються в Другій уманській державній нотаріальній конторі, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена під № 388 за 2005 рік. Його спадкоємцями за законом є ОСОБА_2 (2/3 частки) та ОСОБА_1 (1/3 частки). ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_2 Другою уманською державно. Нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки розміром 2,7853 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 022879, виданого Сушківською сільською радою Уманського району Черкаської області 27.03.2003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 203. ОСОБА_1 було залишено 1/3 частку майна відкритою. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру.

Нотаріус у постанові вказує про те, що у довідці Відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, зазначено, що земельна ділянка розміром 2,7853 га з помилковим кадастровим номером :03:000:932 до ДЗК не вносилась. При зверненні ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 1778 від 23.05.2006, виданого на його ім`я, було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,8870 га, що становить 2/3 частки від земельної площа спадкованої земельної ділянки та внесено до Національної кадастрової системи за кадастровим № 0:03:000:0932. Враховуючи те, що в Державному земельному кадастрі відомості про земельну ділянку розміром 2,7853 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області, відсутні і у державного кадастрового реєстратора немає технічної можливості надати витяг з ДЗК видати свідоцтво на спадщину на 1/3 частку вказаної земельної ділянки неможливо.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після смерті їх батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , які спадщину фактично прийняли, оскільки у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із відповідними заявами, а також на частину спадкового майна оформили право власності, про що отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

Інші спадкоємці, які б мали намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , відсутні.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкової земельної ділянки позивачу було відмовлено, оскільки відсутня реєстрація про спадкову земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. При цьому, така відмова стала наслідком оформлення відповідачем права власності на 2/3 земельної ділянки (до складу входить 1/3 частка, від якої відмовилася їх мати ОСОБА_7 ), а також помилці у кадастровому номері земельної ділянки, при внесенні до ДЗК. Так, у державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому на ім`я спадкодавця, кадастровий номер земельної ділянки та кадастровий номер цієї ж спадкової земельної ділянки не співпадають, а також відповідачем було оформлено право власності на 2/3 частини спадкової земельної ділянки розміром 1,8870 га (із спадкової земельної ділянки загальною площею 2,7853 га), якій присвоєно інший кадастровий номер.

У зв`язку з тим, що при видачі спадкодавцю державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 2,7853 га, розташовану на території Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було допущено описку у кадастровому номері спадкової земельної ділянки, а відповідачу при оформленні права власності на 2/3 цієї земельної ділянки, спеціалістами було присвоєно інший кадастровий номер, інформація про 1/3 частину спадкової земельної ділянки, право власності за якою рахується ще за померлим та через помилку у написанні кадастрового номеру не внесено до ДЗК, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено. Оскільки власник земельної ділянки помер, внести зміни або інші виправлення у правовстановлюючі документи на земельну ділянку неможливо, позивач позбавлений можливості реалізувати свої майнові права, як спадкоємець, який своєчасно прийняв спадщину, інший спадкоємець не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спадкової земельної ділянки, власником інших 2/3 частин якої він є, оскільки оформив право власності та при цьому земельній ділянці присвоєно кадастровий номер і згідно витягу із земельного кадастру сформованого 08.09.2023 за № НВ-023, у державному земельному кадастрі наявна інформація саме про земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0118, площею 0,8983 га, власником якої зазначений спадкодавець ОСОБА_3 , і таке право підтверджується саме державним актом від 27.03.2003 ІІІ-ЧР 022879.

Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції відповідача та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки, розмір якої становить 0,8983га, після смерті його батька ОСОБА_3 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві питання про стягненні судових витрат не ставить.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1226, 1268 ЦК України, ст. ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-83, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,8983 га, що розташована на території Сушківської сільської ради Черкаської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0118.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський