Номер провадження: 22-ц/813/5643/24
Справа № 522/97/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюта Василь Ігорович,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року у складі суді ОСОБА_2 ,

встановив:

30 листопада 2024 року Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюта В.І. звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку дитини по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання. В поданні заявник просив оголосити у розшук неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

29 лютого 2024 року Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюта В.І. звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса, вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , адреса, яка встановлена відповідно до відповіді ДМС України: АДРЕСА_2 ) та неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюти В.І. про оголошення розшуку неповнолітньої дитини ОСОБА_5 задоволено. Подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюти В.І. про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_5 задоволено. Оголошено розшук боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса, яка вказана у виконавчому листі: АДРЕСА_1 , адреса, що встановлена відповідно до відповіді ДМС України: АДРЕСА_2 ). Оголошено розшук неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса 1: АДРЕСА_3 ). Здійснення розшуку боржника покладено на Приморський відділ поліції у місті Одесі ГУНП в Одеській області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюта В.І. про оголошення розшуку боржника та неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що встановити місце знаходження боржника не видається можливим є помилковим, оскільки ОСОБА_1 від державного виконавця не переховується, з`являється на всі відомі їй виклики, активно надає пояснення та клопотання. Зазначає, що має намір добровільно виконати рішення суду проте є ряд факторів, що унеможливлює негайне виконання рішення, крім того, не зрозуміло спосіб його виконання. Звертає увагу на незаконні вимоги державного виконавця, на підставі яких зверталася до суду та оскаржувала їх, а отже вважає, що підстави для оголошення її та неповнолітньої дитини в розшук відсутні. Крім того зауважує, що розшук боржника є істотним втручанням у приватне життя особи у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 03.10.2024 з`явилися: скаржниця ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_6 та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Касюта В.І.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення представника апелянта, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 69080985 з примусового виконання вимог виконавчого листа по справі № 522/97/20, виданого 15 червня 2021 року Приморським районним судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) повернути неповнолітню доньку ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до місця постійного проживання в АДРЕСА_4 .

У разі відмови добровільно повернути дитину ОСОБА_4 , зобов`язати ОСОБА_1 передати дитину батькові ОСОБА_3 для забезпечення повернення дитини на територію Республіки Польща.

Згідно з виконавчим документом боржником визначено фізичну особу ОСОБА_1 . Адреса реєстрації якої за виконавчим документом: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації відповідно до відповіді ДМС України: АДРЕСА_2 , та саме на дану особу покладено виконання вищезазначеного рішення суду.

27 липня 2022 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№69080985, копії якої надіслані сторонам виконавчого провадження.

27 липня 2022 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу ОСОБА_1 був надісланий виклик з вимогою з`явитися до відділу 03 серпня 2022 року. Проте, боржник на виклик не з`явився, причину неявки не повідомив.

29 серпня 2023 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржника та її неповнолітню дитину не виявлено.

Згідно з відповіддю на запит №173216151 від 30 серпня 2023 року за вказаними параметрами в Державній прикордонній службі України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

08 вересня 2023 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржника та її неповнолітню дитину не виявлено.

08 вересня 2023 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виходом за адресою: АДРЕСА_2 боржника та її неповнолітню дитину не виявлено.

08 вересня 2023 року начальником Управління примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарем І.В. прийнято постаново про передачу виконавчого провадження №69080985 до відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

13 вересня 2023 року старшим державним виконавцем відділу винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №69080985, на момент винесення якої, вимоги виконавчого документа не виконані.

19 вересня 2023 року до відділу звернулася ОСОБА_1 , яка зазначила, що не знає про існування виконавчого провадження стосовно неї та не приховує свою доньку, що вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, 21 вересня 2023 року державним виконавцем на адресу боржника надіслано вимогу виконавця повернути неповнолітню доньку ОСОБА_4 до місця постійного проживання. Разом з вимогою надісланий виклик боржника на 27 вересня 2023 року на 11 годину 00 хвилин для дачі пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа. Також 21 вересня 2023 року державним виконавцем здійснено виклик боржника до відділу на 27 вересня 2023 року, про що складено акт державного виконавця.

25 вересня 2023 року до відділу надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення виконавчих дій у зв`язку зі зверненням нею до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про роз`яснення рішення у справі.

27 вересня 2023 року за викликом державного виконавця боржник не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Постановою державного виконавця від 18 жовтня 2023 року накладено штраф на боржника в розмірі 1700 грн.

30 жовтня 2023 року у відповідь на запит виконавця №01-13-4/4376/4461 від 27 жовтня 2023 року до відділу надійшов лист з Департаменту освіти та науки Одеської міської ради, згідно з яким ОСОБА_7 в закладах дошкільної, загальної середньої освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси не виховується та не навчається.

Надалі, як вбачається з матеріалів подання неодноразово до 23 лютого 2024 року державним виконавцем проводилися виклики ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень, складалися вимоги з зобов`язанням з`явитися на виклик державного виконавця. Натомість, законні вимоги ігноруються боржником та умисно не виконуються.

Задовольняючи подання, суд виходив з того, що встановити місцезнаходження боржника ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини Войцєховської Агати державному виконавцю не видається можливим, що, в свою чергу, призводить до затягування виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»: у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання органами Національної поліції. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Вбачається, що боржник ОСОБА_1 є обізнаною про відкриття та існування виконавчого провадження №69080985 з примусового виконання вимог виконавчого листа по цивільній справі №522/97/20, проте рішення нею не виконується, спроби знайти її за місцем проживання виявилися безрезультатними.

Так, місцем проживання боржника ОСОБА_1 , яке вказане у виконавчому листі, є: АДРЕСА_1 , а адресою реєстрації, відповідно до відповіді ДМС України є: АДРЕСА_2 .

Остання відома адреса проживання неповнолітньої дитини є: АДРЕСА_1 .

На вищевказані адреси, боржнику неодноразово надсилалися виклики державного виконавця з вимогою з`явитися до відділу, однак боржник на виклик державного виконавця не з`являлась і за вказаним у виконавчому листі місцем проживання та місцем реєстрації відсутня.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду про задоволення подання державного виконавця, оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду, переховується та без оголошення її та її неповнолітньої доньки у розшук, належне виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року є неможливим.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що встановити її місце знаходження не видається можливим є помилковим, оскільки вона від державного виконавця не переховується, а навпаки з`являється на всі відомі їй виклики, активно надає пояснення та клопотання. Більш того, вона має намір добровільно виконати рішення суду, проте є ряд факторів, що унеможливлює негайне виконання рішення, крім того, не зрозуміло спосіб його виконання.

Вищевказані доводи скаржниці оцінюються апеляційним судом критично, з огляду на те, що виконавцем неодноразово здійснювалася перевірка місця проживання та місця реєстрації боржниці, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за місцем проживання та реєстрації станом на час прибуття виконавця не було виявлено, про що складено відповідні акти.

Також під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 було надано до суду клопотання про приєднання письмових доказів, а саме Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; Витяг про місце проживання; довідку з закладу освіти; довідку ОСББ; договір купівлі продажу нерухомого майна (квартири) та висновок органів опіки та піклування (за адресою проживання), які, на думку скаржниці, підтверджують той факт, що ані вона, ані її дитина не переховуються та мають постійне місце проживання у м.Одесі. Проте незважаючи на надання відомостей про наявність місця роботи та навчання дитини, Войчеховською ОСОБА_8 не спростовані акти про відсутність її за місцем проживання станом на час прибуття виконавця. При цьому про існування рішення, обов`язок його виконання та відповідні наслідки вона обізнана.

Такі дії тривають протягом кількох років, не доводять добровільного виконання боржником рішення суду, а свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути обов`язку щодо виконання рішення суду.

Існування зареєстрованого місця проживання не є ознакою у цьому випадку фактичної присутності у ньому, та процесуальна поведінка не надає підстав вважати встановленим, що вимоги закону боржником виконуються.

Таким чином, з огляду на те, що у державного виконавця були відсутні відомості про місце проживання, перебування боржника, а тому у нього були наявні правові підстави для звернення до суду з відповідним поданням.

Подання заяви про роз`яснення рішення не може вважатися поважною причиною неявки на виклик виконавця, оскільки рішення суду було ухвалене в 2021 році та з того часу ОСОБА_1 мала реалізувати право на вчинення таких дій.

Доводи про те, що дитина перебуває на навчанні у Одеському ліцеї з початковою школою та гімназією «Школа Мрії» встановлених обставин не спростовує, оскільки не надано доказів надання цієї інформації державному виконавцю вчасно з метою виключення перешкод в виконанні рішення суду.

Безпідставними є і твердження скаржниці про те, що розшук боржника є істотним втручанням у приватне життя особи у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Нормами національного та міжнародного законодавства встановлено, що законодавець збалансував права як виконавця, який ініціює питання звернення з поданням до суду про розшук боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про розшук боржника вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Крім того, за змістом норм національного та міжнародного законодавства, розшук боржника, як обмеження конституційного та конвенційного права особи на приватне життя, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

З урахуванням наведеного, доводи скаржниці про те, що розшук боржника є істотним втручанням у приватне життя особи у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є необґрунтованими.

Отже, боржник, будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, свідомо ухилялася від виконання покладених на неї обов`язків за виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження", яке полягає у невиконанні вимог державного виконавця та нез`явлення до нього, чи хоча б намагання вирішити це питання, що, у свою чергу, значно ускладнює здійснення виконавчого провадження та вказує на існування ймовірності повного ухилення боржника, який не проживає (перебуває) за місцем реєстрації від виконання своїх зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання і не вказують на допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева