ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/819/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/10680/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бабій Назарій Іванович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2024 року, ухваленого суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 01 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2019 року стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 грн. щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи з 20 червня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Вона змушена займатись навчанням, вихованням, забезпеченням та захистом дітей. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні, розвитку дітей, у їх навчанні, не відвідує дітей. Зазначає, що з часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, продукти харчування та одяг, які вона оплачує самостійно, рівень інфляції.

Вказує, що працює в Державній установі «Тернопільський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на посаді лікаря-вірусолога, із середньою зарплатою 15 600 грн у місяць.

Відповідач є фізично здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, є працездатним, непрацездатних осіб не утримує, здійснює підприємницьку діяльність.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, просить позов задовольнити та збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн на кожну дитину, щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року у цивільній справі № 607/14898/19.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бабій Н.І., просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що cуд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що його матеріальне становище є задовільним і він може сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно на кожну дитину, оскільки такі доводи не базуються на фактичних обставинах справи.

Зазначає, що ним разом із відзивом на позовну заяву надавалась інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №381825176, сформованої 06.06.2024 року, з якої вбачається, що він є власником земельної ділянки площею 1.2891 га та власником 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , жодної іншої власності у нього станом на 06.06.2024 року та на сьогоднішній день немає. Позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідач має у власності будь яке інше майно.

Окрім того посилається на те, що його доходи є невеликими та не стабільними і значно меншими від доходів позивачки, а тому розмір аліментів, який ухвалив суд першої інстанції в сумі 3000 грн що місячно на кожну дитину, що разом становить 6000 грн, є для нього надмірно великими і у нього немає такої фінансової можливості сплачувати такий розмір аліментів.

Тому звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не надано оцінки того, що його матеріальне становище навпаки значно погіршилося з моменту прийняття рішення Тернопільським міськрайонним судом від 03.12.2019, ніж було до того, в зв`язку з чим нема підстав збільшувати розмір аліментів, визначений за вказаним рішенням суду.

Разом з тим, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №381826876 від 06.06.2024 року за позивачкою на праві власності зареєстрована квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка придбана на підставі договору купівлі продажу від 04.09.2019 року та 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_3 , державну реєстрацію частки якої було здійснено на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/15394/19 від 17.12.2019 року.

Вказує на те, що заборгованість у розмірі 19600 грн по несплаті аліментів виникла у нього не через бажання навмисно не сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, а через відсутність доходів, що підтверджує його незадовільне матеріальне становище.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів щодо обмеження в трудовій діяльності відповідача, який не звертався у відповідні державні органи для працевлаштування.

Відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів та ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Щодо посилання скаржника на наявність у неї об`єктів нерухомості, а саме, квартири у АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , то вказані об`єкти нерухомості були у її власності станом на дату прийняття рішення про стягнення аліментів.

Посилання ОСОБА_1 на погіршення матеріального становища у порівнянні з моментом прийняття рішення про стягнення аліментів є безпідставними, оскільки при постановленні рішення про стягнення аліментів від 03.12.2019 року судом було враховано наявність у відповідача будинку, загальною площею 121,1 кв.м., земельної ділянки площею 0,25 га, земельної ділянки площею 1,2891 га та квартири площею 61,1 кв.м.

Станом на теперішній час у відповідача на праві власності залишилась земельні ділянка площею 1,2891 га та 1/2 квартири загальною площею 61,1 кв.м. Інші об`єкти нерухомості - земельна ділянка 0,25 га та будинок площею 121.1 га, могли бути відчужені відповідачем на підставі оплатних правочинів та могли принести йому дохід.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Превіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги та змінюючи розмір стягуваних аліментів, визначеного рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.12.2019 року, суд першої інстанції виходив з матеріального становища позивачки, на утриманні якої знаходиться двоє дітей, рівня інфляції з часу постановлення рішення про стягнення аліментів. Суд вважав, що за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем ОСОБА_1 може виконувати обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей.

Колегія суддів з такими висновками суду в повному обсязі погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2921 року у справі № 554/3355/20.

Судом установлено, що сторони по справі з 14 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року (справа № 607/12463/18) розірвано.

У шлюбі в них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 08 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 22 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області.

ОСОБА_2 та діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується актом про фактичне місце проживання (не проживання), складеного 18 червня 2019 року комісією в складі представників ОСББ «Будного, 28».

На час розгляду справи позивачка з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2019 у справі № 607/14898/19 вирішено стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 грн. щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи з 20 червня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно з довідки №14/753 від 16 квітня 2024 року та №03/754 від 16.04.2024, виданої Державною установою «Тернопільський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_2 працює в ДУ «Тернопільський ОЛЦ МОЗ України» на посаді лікаря радіан. гіг. лаб. фіз. факт., середній її заробіток становить 19 412,53 грн. За період з серпня 2023 року по січень 2024 року сума заробітку позивача складає розмір 116475,20 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.04.2024, ОСОБА_1 мав заборгованість в сумі 19 600,00 грн, проте як вбачається з довідки № 96562 від 30.05.2024, виданої Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області, станом на 30.05.2024 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Згідно з посвідченням серія НОМЕР_3 від 21.09.2023, ОСОБА_1 є учасник бойових дій.

Діти сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються у Тернопільській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 ім.В.Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області, про що свідчить довідка № 216 від 05 червня 2024 року, видана Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ступенів №16 ім. В. Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 та є платником єдиного податку, згідно свідоцтва серія НОМЕР_5 від 23 січня 2012 року і отримав дохід за 4-й квартал 2023 року від підприємницької діяльності в розмірі 27 600,00 грн. та отримав дохід у 2023 році за надання земельного паю в оренду в розмірі 8695,65 грн.

Відповідно до інформаційної довідки № 381825176 від 06.06.2024 за ОСОБА_1 на праві власності зареєстрована земельної ділянка площею 1,2891 га, кадастровий номер :02:001:0598, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою Тернопільська обл. Козівський р-н, с/рада, Кальненська.

Згідно з договору оренди земельної ділянки від 02 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ПАП «Агроінвест» в особі директора (Орендар), Орендодавець надав в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0598, загальною площею 1,2891 га (рілля), що розташована на території Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Відповідно до інформаційної довідки № 381826876 від 06.06.2024, ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_6 та частина квартири АДРЕСА_7 .

Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 є власником майна, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Козівський район, с.Кальне, а саме: будинку загальною площею 121,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_8 ; земельної ділянки 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0552 за адресою АДРЕСА_8 , однак в матеріалах справи відсутні докази з приводу права власності на вказані об`єкти нерухомості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як на підставу позовних вимог, позивачка посилалася на те, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.12.2019 року, оскільки з часу винесення рішення про стягнення аліментів, збільшились потреби дітей, зросли витрати на комунальні послуги, продукти харчування, одяг, які вона оплачує самостійно та зріс рівень інфляції.

На обґрунтування позову додала довідку про власні доходи, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, копію рахунку по комунальних платежах і не надала суду жодного доказу з приводу матеріального стану відповідача.

Представник відповідача - адвокат Бабій Н.І. подав відзив на позовну заяву, до якого долучив відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми нарахованого доходу від підприємницької діяльності за період з 4 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, де його дохід за три місяці склав 27600 грн, а також отримання ним доходу у 2023 році за надання земельного паю в оренду 8695,65 грн.

Як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року, під час визначення розміру аліментів суд взяв до уваги дохід відповідача за три квартали 2019 року, який становив 99948,00 грн, відповідно у місяць 11105,33 грн, а також нерухоме майно, яке було у власності на той час у відповідача, зокрема, будинок загальною площею 121,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_8 ; земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0552 за адресою АДРЕСА_8 , а також земельну ділянку площею 1,2891 га, кадастровий номер :02:001:0598, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою Тернопільська обл. Козівський р-н, с/рада, Кальненська і визначив аліменти у розмірі 1800 грн ( а.с.12-15).

На час розгляду даної справи місячний дохід відповідача склав 9924 грн, з яких 9200 грн дохід від підприємницької діяльності та 724 грн орендна плата за користування земельною ділянкою площею 1,2891 га, кадастровий номер :02:001:0598, інших доходів судом не встановлено і позивачем не доведено. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази з приводу права власності на об`єкти нерухомості: будинку, загальною площею 121,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_8 ; земельної ділянки 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0552 за адресою АДРЕСА_8 .

Таким чином, пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, а саме 3000 грн на кожну дитину, позивачкою не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їхніх неповнолітніх дітей, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Отже, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не обґрунтувала позовні вимоги доказами, не навела підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів, а суд першої інстанції, стягуючи з відповідача аліменти в збільшеному розмірі не навів належного обґрунтування щодо наявності підстав для зміни розміру стягуваних аліментів з врахуванням положень ст.182 СК України щодо погіршення стану здоров`я дітей, погіршення матеріального становища стягувача чи достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Щодо доводів позивача про те, що зросли ціни на одяг, комунальні платежі та є ріст інфляції, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати підставою для задоволення вимог про збільшення розміру аліментів, оскільки сам по собі факт зміни цін, наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Так, відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із ст.16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.

Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображає зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення

розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач у справах про збільшення розміру аліментів в усіх судових інстанціях звільняється, а в позові відмовлено, тому судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бабій Назарій Іванович, задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Судовий збір, сплачений відповідачем, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський О.З. Костів