КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/8219/24

03 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа № 754/6067/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року, яке 08 березня 2024 року набрало законної сили, задоволено його вимоги та стягнуло з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 391 593 грн. та 91 680 грн. Однак, боржник ОСОБА_4 , добровільно не виконує рішення суду.

З урахуванням положень ст.625 ЦК України, позивач вважає, що невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань згідно рішення суду в сумі 391 593,00 грн. нанесло йому інфляційні збитки в розмірі 167 210,00 грн., а також за період з квітня 2021 року по квітень 2024 року нараховано 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 35 244,00 грн., а сумарно збитки від невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань згідно рішення суду в сумі 391 593,00 гривні з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу складають 202 454,00 грн.

Щодо грошових коштів в сумі 91 680 грн., то невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань згідно рішення суду в цій частині нанесло йому інфляційні збитки в розмірі 39 147,00 грн., а також нараховано 3 % річних за вказаний період в розмірі 8 244,00 грн., сумарно збитки від невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань згідно рішення суду в сумі 91 680,00 гривні з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу складають 47 391,00.

Вважає, що загальний розмір збитків від невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024 року становить 249 845,00 грн.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 249 845,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти за порушення грошового зобов`язання в розмірі 5 487,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 66 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 249 851 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від прострочення суми.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в заочному рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року у справі № 754/6067/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів зазначено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у справі № 754/10240/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов?язань задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Lada Priora», д/н НОМЕР_1 .

Визнано ОСОБА_1 кредитором майнових прав до ОСОБА_5 , а саме коштів у розмірі 391 593 грн., стягнутих за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по справі № 760/9448/15 ц.

Визнано відсутність боргових зобов?язань ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн.

Вказаним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року встановлено наступні обставини: вартість автомобіль «Lada Priora», д/н НОМЕР_2 згідно з договором купівлі-продажу автомобіля № 3008 від 09 грудня 2011 року становить 91 680 грн.

Вважає, що оскільки кредитором майнових прав до ОСОБА_5 та право власності на автомобіль «Lada Priora» за апелянтом визнано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, то він вірно визначив початок розрахунку сум, передбачених ст. 625 ЦК України з урахуванням строків позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року (справа № 754/6067/23) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 91 680,00 в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 391 593 в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання суд першої інстанції посилався на те, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/6067/23 від 23.01.2024 року, яке набрало законної сили 08.03.2024 року, про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 91 680,00 грн. та 391 593,00 грн., а всього 483 273,00 грн.

Разом з тим, початок розрахунку сум, передбачених ст. 625 ЦК України, який обчислений позивачем з квітня 2021 року по 09.03.2024 року, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки сума заподіяної матеріальної шкоди була встановлена рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.01.2024 року у справі № 754/6067/23, яке набрало законної сили 08.03.2024 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання щодо повернення коштів, тому на підставі статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на йогор користь інфляційні втрати та три проценти річних за період із з квітня 2021 року по квітень 2024 року у загальному розмірі 249 845,00 грн.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження№14-68цс18, пункти 17, 18, 26, 28), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18, пункти 21, 22, 25, 42, 45), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року, яке 08 березня 2024 року набрало законної сили, задоволено його вимоги та стягнуло з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 391 593 грн. та 91 680 грн. Однак, боржник ОСОБА_4 , добровільно не виконує рішення суду.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження заявлених позовних вимог до суду першої інстанції позивачем було надано копію заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року (справа № 754/6067/23) на останній сторінці містяться відомості відносно того, що зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 08 березня 2024 року.

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року заяву адвоката Ткаченко Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_8 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, - задоволено.

Поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року по справі за № 754/6067/23.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року по справі за № №754/6067/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів скасовано.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 12 листопада 2024 року о 14-30 год.

З огляду на вище викладене, з урахуванням того, що заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року скасовано, відсутні підстави для задоволення данного позову про відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на те, що позивач в апеляційній скарзі просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а за результати перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року

Головуючий: Судді: