Апеляційне провадження №22-ц/824/2361/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма Олена Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма Олена Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів, задоволено в повному обсязі.

До суду надійшла заява позивача щодо ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу по справі у розмірі 7890,00 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року відмовлено позивачу в задоволені заяви щодо стягнення з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу по справі.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду, 20 листопада 2023 року позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване додаткове рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд зазначене додаткове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7890,00 грн. та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000, 00 грн.

27 серпня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання, призначене на 03.10.2024 року, сторони не з`явились, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 01.06.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» заборгованості в розмірі 63010,30 грн., таким, що не підлягає виконанню; в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

У зв`язку із завершенням розгляду справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу по справі у розмірі 7890,00 грн.

Додатковим рішенням від 31 жовтня 2024 року відмовлено позивачу в задоволені заяви щодо стягнення з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. Мотивом для відмови суд зазначив ненадання позивачем доказів фактичної сплати таких витрат.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Висновки суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутня квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, що стало підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем.

В той же час з точки зору апеляційного суду суд першої інстанції все ж таки не мав підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, однак з інших підстав, ніж це зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.270 ЦПК України,суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, за наявності певних підстав, серед іншого - якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що питання щодо витрат на правничу допомогу було вирішено судом при постановленні рішення від 28.02.2023 року, яким суд задовольнив позовні вимоги по суті, однак відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, про що прямо зазначено як в мотивувальній, так і у резолютивній частині рішення.

Зважаючи на це у суду були відсутні правові підстави для повторного вирішення даного питання в рамках розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Саме рішення по справі від 28.02.2023 року позивачем не оскаржувалось.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення шляхом зміни мотивів для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року змінити в частині мотивів для відмови у задоволені заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько