Справа № 242/1662/23
Провадження № 4-с/0203/18/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на дії державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

встановив:

02 серпня 2024 року до Селидівського міського суду Донецької області звернулось Обласне комунальне підприємство «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» через свого представника ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що 05 квітня 2024 року Селидівським міським судом Донецької області було винесено судовий наказ у справі № 242/1662/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.11.2020 р. по 01.04.2022 р. в сумі 1 885,81 грн.; за період з 01.01.2021 р. по 01.02.2022 р. 3% річних в розмірі 22,99 грн.; витрати від інфляційних процесів в сумі 115,77 грн.; за період з 01.11.2020 р. по 01.10.2022 р. заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 508,93 грн. та судовий збір в сумі 215 грн. Після чого Обласне комунальне підприємство «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» звернулось до Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття до примусового виконання вказаного судового наказу. 30 липня 2024 року державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання згідно п.2 ч.3 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати фізичну особу боржника за відсутності дати народження та ідентифікаційного номеру. Скаржник вважає, що винесене повідомлення є незаконним та необґрунтованим, порушує його права, прийняте безпідставно, з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з чим просить визнати протиправними дії державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за вказаним судовим наказом. (а.с.1-5)

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з 02.09.2024 року.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року скаргу було прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01 жовтня 2024 року. (а.с.29)

В судове засідання 01 жовтня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 09 жовтня 2024 року. (а.с.31)

08 жовтня 2024 року від Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу, де представник відділу просила відмовити в задоволенні скарги посилаючись на відсутність належних реквізитів у виконавчому листі, що унеможливлює відкрити виконавче провадження. (а.с.33-34)

09 жовтня 2024 року від представника скаржника надійшла відповідь на відзив, в якому вона, посилаючись на практику Верховного Суду, просила задовольнити скаргу в повному обсязі. (а.с.40-42)

В судовому засіданні 09 жовтня 2024 року було проведено розгляд справи по суті.

Представник скаржника в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та в якій просила задовольнити скаргу в повному обсязі. (а.с.38)

В судове засідання представник Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явилась, однак надала відзив на скаргу в якому просила відмовити у задоволенні скарги. (а.с.33-34)

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

05 квітня 2024 року Селидівським міським судом Донецької області було винесено судовий наказ у справі № 242/1662/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.11.2020 р. по 01.04.2022 р. в сумі 1 885,81 грн.; за період з 01.01.2021 р. по 01.02.2022 р. 3% річних в розмірі 22,99 грн.; витрати від інфляційних процесів в сумі 115,77 грн.; за період з 01.11.2020 р. по 01.10.2022 р. заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 508,93 грн. та судовий збір в сумі 215 грн., який представником Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» було пред`явлено до примусового виконання до Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

30 липня 2024 року державний виконавець Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання посилаючись на п.2 ч.3 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати фізичну особу боржника за відсутності дати народження та ідентифікаційного номеру. Зазначає, що відповідно до п.п.3, 4 ч.2 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» відомості про дату народження та реєстраційний номер платника податків боржника є обов`язковими реквізитами виконавчого документа, що є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Положенням ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Державний виконавець, повертаючи стягувачу виконавчий документ без прийняття, посилається на п.п.3, 4 ч.2 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», загалом, зазначає про те, що у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження та реєстраційного номера платника податків боржника державний виконавець не має змоги зареєструвати виконавчу дію в АСВП щодо відкриття виконавчого провадження, яка є обов`язковою вимогою для виконавчого документу.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.

Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разі виконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.

Внаслідок повернення виконавчого документа без прийняття до виконання створюється ситуація, коли стягувач на заключному етапі захисту своїх цивільних прав, під час примусового виконання остаточного судового рішення змушений вживати додаткових зусиль для поновлення порушених прав, зокрема, повторно звертатись до суду для усунення недоліків виконавчого листа та повторного пред`являти його до виконання. Враховуючи, що вимоги цивільно-процесуального законодавства не передбачають обов`язок учасника справи надавати суду інформацію про дату народження потенційного боржника (ч.3 ст.175 ЦПК України), суд не завжди має змогу зазначати цю інформацію у виконавчому листі.

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без виконання.

Однак, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Отже, вимога щодо зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження задоволенню не підлягає, адже цей обов`язок органу ДВС прямо передбачений Законом України «Про виконавче провадження», тож немає підстав для додаткового покладення цього обов`язку рішенням суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» ст.ст.12, 13, 76-81, 223, 247, 258-261, 352-354, 447, 449, 451-453 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на дії державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення без прийняття до виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2024 року Селидівським міським судом Донецької області у справі № 242/1662/23.

В решті скарги - відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя С.В. Єдаменко