РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/2969/23 Провадження № 2/401/187/24

20 травня 2024 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю секретаря судових засідань Рудської В.А.,

сторони справи: представники позивача, адвокати Бордун А.І., Шелест М.Б.,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з листопада 2021 року по червень 2023 року в сумі 2673,51 грн., та судові витрати.

Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 07 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судового засідання від 02 квітня 2024 року витребувано з архіву суду для огляду в судовому засіданні цивільну справу №401/1381/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Позиція позивача, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»:

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 р. здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його для власних потреб. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептування публічного договору постачання природного газу побутовим споживачем є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - ВАТ «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку Споживача). Відповідач є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. Крім того, на підтвердження факту акцептування відповідачем договору шляхом фактичного споживання природного газу, Оператором ГРМ на запит Позивача за вихідним № 119/4.3-19185-2023 від 06.06.2023 надано лист з інформацією щодо дати фіксації останнього контрольного показника лічильника газу № 10575/2-2023 від 17.07.2023р. об`єкту якого належить ЕІС-код 56ХМ20І62441790S. Позивачем в період з листопада 2021 по червень 2023 (включно) було поставлено відповідачу природний газ, на загальну суму 2 673,51 грн. (з урахуванням проплат відповідача станом на дату подачі цієї позовної заяви), вартість якого не сплачена відповідачем та яку позивач просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», надав суду копії таких доказів: - копія запиту № 119/4.3-19185-2023 від 06.06.2023 р, копія відповіді оператора ГРМК з 10575/2-2023 від 17.07.2023 р.; - витяг з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , - копія вимоги від 12.08.2022р. № 119/4.3-11736-2022/204008177; - копія вимоги від 10.03.2023р. № 119/4.3-6885-2023/204008177; - копії інших письмових доказів.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили його задовольнити.

Позиція відповідача, ОСОБА_1 :

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач необгрунтовано вважає, що відповідач акцептував запропонований позивачем по справі договір постачання природного газу побутовим споживачам, фактично споживаючи природний газ, який поставляв позивач, що підтверджується відомостями про споживання природного газу, наданими Оператором ГРМ, необгрунтовано приймаючи як доказ довідку «Фінансовий стан». В довідці вказана адреса: АДРЕСА_1 , площею 50 м2. Однак, такої квартири за даною адресою не існує. Інших доказів, чи посилання у позові на наприклад номер лічильника, через який проводився облік споживання газу не має. Відповідач наголошує, що будь-яких юридичних взаємовідносин з ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України», засновником якої є ДП «Нафтогаз України», відповідач не має. В матеріалах справи відсутні будь-які докази постачання природного газу на адресу АДРЕСА_1 , який є власністю позивача. Про існування вказаного договору відповідачу стало відомо із позовної заяви.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач надав суду такі копії доказів: договір купівлі-продажу приміщення від 22.08.2002 р., технічний паспорт на приміщення.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Встановлені судом обставини справи:

ТОВ «ГК «Нафтогаз України», позивач у справі, є постачальником природного газу в розумінні п. 27ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», якому рішенням ліцензіата Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року № 880 видано ліцензію на здійснення діяльності на ринку природного газу - постачання природного газу. Дія ліцензії розпочалася 05 липня 2017 року і є чинною, згідно з інформацією, розміщеною в мережі Інтернет на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за адресою: https://www.nerc.gov.ua.

Позивач здійснює постачання природного газу, зокрема, побутовим споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб.

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення та технічного паспорту відповідач ОСОБА_1 є власником всього приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач у справі, є побутовим споживачем у розумінні п. 23 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», споживає природний газ для власних потреб, має присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (ЕІС-код - Energy Identification Code) - 56ХМ20I62441790S.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4.3. Типового договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ (Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз») за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідач акцептував запропонований позивачем по справі договір постачання природного газу побутовим споживачам, фактично споживаючи природний газ, який поставляв позивач, що підтверджується відомостями про споживання природного газу, наданими Оператором ГРМ.

Ціни на природний газ для побутових споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» опубліковані в мережі Інтернет на офіційному сайті постачальника за електронною адресою: https://gas.ua/gas-prices-for-home.

Згідно з інформацією, отриманою ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від оператора ГРМ - ВАТ «Кіровоградгаз» про змінювані показники приладу обліку природного газу, який встановлений за адресою: АДРЕСА_1 , позивач поставив, а споживач ОСОБА_1 , за період з листопада 2021 року по червень 2023 року (включно) спожив природний газ в обсязі 336 куб. м., на загальну суму 2673,51 грн., вартість якого ним не сплачена.

Вимоги позивача про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 12.08.2022 р. № 119/4.3-11736-2022/204008177 та від 10.03.2023 р .№ 119/4.3-6885-2023/204008177відповідачем не виконано.

У судовому засіданні оглянуто матеріали цивільної справи №401/1381/22 за позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ наданого споживачу за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлено, що рішенням суду від 18 січня 2023 року задоволено позов, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року включно заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 142770,13 гривень. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2023 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року залишено без змін.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані.

Оцінка (джерела права) та мотиви ухваденого судом рішення:

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, предметом спору у якій є стягнення заборгованості за природний газ, між сторонами у справі спірними є підстави виникнення зобов`язань та їх розмір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Згідно зі ст.526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

за змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно дост. 714 ЦК Україниза договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

З огляду на те, що норма ч. 3 ст. 714 ЦК України у питанні укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу відсилає до спеціальних законів, суд вважає, що до вказаних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з особливостями, встановленими Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі Правила), а також умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Правовідносини, що виникли із сторонами, врегульовано Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, зареєстрованої міністерством юстиції України 06.11.2015 р. № 1382/27827.

Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобовязані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.

Зі змісту положень ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», абзацу 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» та п. 2 розділу ІІІ Правил вбачається, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, умови якого є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір укладається з урахуванням положень статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений в мережі Інтернет на офіційному вебсайті Регулятора (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-zatverdzhennya-tipovogo-dogovoru-postachannya-rirodnogo-gazu-pobutovim-spozhivacham) та постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (https://gas.ua/uk/gas-for-home) і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Згідно зі змістом п. 1.2 Типового договору (у редакції станом на січень 2020 року, тобто станом на початок спірного періоду) фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору може бути підтверджений кількома способами:

1) отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору,

2) та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ,

3) а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Таким чином, укладення договору про постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється у спосіб, відмінний від підписання сторонами спільного документа (письмового документа, який містить погоджені сторонами умови).

У випадку сторін по справі, ОСОБА_1 не отримував і не подавав ТОВ «КГ «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору, не сплачував позивачу за природний газ.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що у спірний період з листопада 2021 року по червень 2023 року відповідач споживав природний газ, постачальником якого із спеціальним обов`язком було ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідач під час розгляду справи вказав, що він є власником будинку за адресою АДРЕСА_2 , проте, квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку не існує, та у спірний період він не споживав природний газ, та заперечував особу постачальника газу.

Проте, факт постачання позивачем газу за вказаною адресою відповідачу підтверджується інформацією оператора ГРМ ВАТ «Кіровоградгаз» (а.с. 18) про помісячні починаючи з листопада 2021 року обсяги споживання природного газу ОСОБА_1 (ЕІС-код 56ХМ0S, присвоєний оператором ГРМ), яку позивач отримав, як постачальник природного газу чиїм споживачем є відповідач.

Щодо особи постачальника природного газу, зокрема у м. Світловодську Кіровоградської області, то згідно з Переліком постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу, який є додатком до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867 відповідно до ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» (чинне в частині Переліку з 01 листопада 2018 року по 21 серпня 2020 року), суб`єктом господарювання, який має ліцензію на проведення діяльності з розподілу природного газу на відповідній території є ВАТ «Кіровоградгаз», а постачальником природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року № 880 ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, серед інших, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» ().

Доказів того, що на початок спірного періоду, або до його закінчення відповідач уклав договір з іншим постачальником природного газу матеріали справи не містять.

Твердження відповідача про те, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не є належним позивачем спростовуються тим, що ліцензію на постачання природного газу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» видано постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року № 880.

Отже, у відповідача був відсутній інший, окрім позивача у справі, діючий постачальник природного газу.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ТОВ «ГК «Нафтогаз України» був і залишається постачальником природного газу зі спеціальними обов`язками, який здійснював і здійснює свою діяльність на території Кіровоградської області, зокрема в м. Світловодську де проживає відповідач та знаходиться його точка комерційного обліку. Іншого чинного постачальника природного газу відповідач не мав. При цьому відповідач здійснював споживання природного газу, розподілом якого займався оператор ГРМ ВАТ «Кіровоградгаз».

З огляду на такі обставини та відповідно до абз. 2 п. 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу та п. 1.3. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, у відповідній редакції станом на 01 січня 2020 року, факт споживання відповідачем природного газу є належним підтвердженням його приєднання (акцепт) Типового договору постачання природного газу, постачальником із спеціальними обов`язками за яким був позивач по справі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

З огляду на це необґрунтованим є твердження відповідача, що він не вчиняв будь-яких дій, які підтверджують акцепт публічного договору з відповідачем. Твердження про те, що такий договір міг бути укладений виключно шляхом подання ним відповідачу підписаної заяви-приєднання не відповідає вказаним вище Правилам та умовам Типового договору, які на час виникнення правовідносин сорін справі передбачали не один, а три способи акцепту приєднання до пулічного договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Отже, між сторонами у справі виникли цивільні права і обов`язки, як сторонами договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Правил за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

Згідно з нормами Закону України «Про ринок природного газу» функції з постачання, транспортування та розподілу природного газу є розділеними між різними суб`єктами ринку природного газу.

Так, згідно з п. 17 ст. 1 цього Закону оператор газорозподільноїсистеми -суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), а згідно з п.35 розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Пунктом 4.3. Типового договору передбачено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, крім випадків зміни постачальника природного газу.

Пунктом 4.4. Типового договору передбачено, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, Постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок Споживачу.

Надані позивачем докази обсягу спожитого відповідачем природного газу, які були отримані від оператора ГРМ - ВАТ «Кіровоградгаз», відповідачем не спростовані.

Матеріали справи не дають підставі для обґрунтованих сумнівів у правильності обліку Оператором ГРМ розподіленого відповідачу природного газу, а тому відсутні підстави вказаним доводам позивача не довіряти.

Щодо оплати за природний газ, то ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено обов`язок споживача оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу»споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Таку ж за змістом умову містить п. п. 1 п. 5.2 Типового договору.

Будь-яких обґрунтованих заперечень щодо ціни на природний газ, який постачав позивач, відповідач не висував.

При цьому, відповідач визнав в суді, що за спірний період оплату не здійснював.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду:

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07 липня 2020 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на письмові докази, які, на його думку, спростовують факт отримання ним природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач посилається на те, що в його будинку не має квартири АДРЕСА_4 , протее, належними, достовірними та допустимими доказами вказані доводи не підтвердив.

В той час, з наданого позивачем фінансового стану за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку НОМЕР_1 , видно, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла у період з листопада 2021 по червень 2023 року.

Відповідач ОСОБА_1 від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від його оплати, останнім не надано.

Оцінюючи поданий представником позивача розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий розрахунок відповідачем не спростований, та в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, що ставлять під сумнів розрахунки наведені позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив невиконання зобов`язання і має прострочену заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню, так, як виникле на підставі договору право постачальника природного газу на отримання від споживача своєчасно і в повному обсязі плати за поставлений газ порушено відповідачем внаслідок невиконання ним свого зобов`язання.

Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на підставі належних та допустимих доказів, а тому їх слід задовольнити, та з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» слід стягнути заборгованість за спожитий природний газ за період з листопада 2021 року по червень 2023 2023 року (включно) в сумі 2673 грн. 51 коп.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 2684 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-89, 141, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 26 Закону України «Про житловокомунальні послуги», ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ за період з листопада 2021 року по червень 2023 року в сумі 2673,51 грн. на поточний рахунок із спеціальним режимом використання: НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк» м.Києва, МФО 300465, та судовий збір у розмірі 2684 грн. на поточний рахунок НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк» м.Києва, МФО 320478.

Копію судового рішення в порядку, визначеному ст.272 ЦПК України, направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 27 травня 2024 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження за адресою: вул. Шолуденка буд.1 м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом