ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6586/23
Провадження № 2/362/557/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить суд встановити факт батьківства, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з лютого місяця 1993 року ОСОБА_1 проживає спільно однією сім`єю з ОСОБА_2 за адресою у АДРЕСА_1 .

У період проживання однією сім`єю у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

20 вересня 1994 року у Скибенській сільській раді Теитіївського району Київської області отримано свідоцтва про народження синів. Запис про їх народження вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. У графі «батько» ОСОБА_2 записала своє прізвище ОСОБА_5 , а ім`я і по батькові зазначила біологічного батька ОСОБА_1 . Весь цей час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали у с. Скибиниці з 1993 по 2003 роки, а з 2004 року по теперішній час у с. Кодаки, разом виховували та утримували двох синів. З початку повномасштабного вторгнення російської федерації проти України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 призвали до армії.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_3 виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності України отримав вибухову травму, поранення несумісне з життям.

Позивач звертається із позовною заявою до суду про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою внесення до актового запису про народження дитини змін в частині запису про батька та відновлення юридичного підтвердження батьківства.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строк протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с. 29-31).

24.11.2023 року на виконання ухвали суду від 25.10.2023 року від позивача надійшла нова редакція позовної заяви в якій він остаточно просив суд встановити факт батьківства, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.35-41).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 60).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2024 року призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу з використанням ДНК та зупинено провадження у справі (а.с. 74-76).

28.05.2024 року до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта №325 від 09.05.2024 року (а.с. 77-82).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2024 року відновлено провадження у справі (а.с. 83).

Представник позивача та позивач, в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 97).

ОСОБА_2 направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 98).

Третя особа - Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в підготовче судове засідання не з`явилися, направили заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.67).

Інших заяв та клопотань до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Згідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 243/3426/17 (провадження № 61-5119св21) зазначив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення КпШС України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані: мати ОСОБА_2 , та батько ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 45).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 14.06.2023 року про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про народження виконавчого органу Скибинецької сільської ради Тетіївського району складено відповідний актовий запис № 14 від 20.09.1994 року. Відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 46).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності України отримав вибухову травму, поранення несумісне з життям, що підтверджується довідкою про причину смерті від 03.08.2023 року, витягом від 30.06.2023 року, сповіщенням сім`ї № 36; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.48-51).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 15.08.2023 року №171 виданою старостою села Кодаки, що ОСОБА_1 проживає спільно однією сім`єю з ОСОБА_2 за адресою у АДРЕСА_1 . (а.с.55).

Згідно до довідки 30.08.2023 року №179 виданою старостою села Кодаки, про те, що сім`я із чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 спільно проживали (син, син, мати, батько) та проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року по сьогоднішній день. Спільно ведуть господарство (а.с.53, 54).

Відповідно до долучених копій фотокарток вбачається, що на них зображені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , які разом відпочивали (а.с.56-58).

Як вбачається із висновка експерта № 918-МГ від 09.05.2024 року, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99,9999% (а.с. 78-81).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 243/3426/17 (провадження № 61-5119св21) зазначив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.

Статтею 52 КпШС України встановлено, що походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Відповідно до статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 243/3426/17 (провадження № 61-5119св21) зазначив, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Під спільним утриманням дитини необхідно розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19) дійшов висновку про те, що: «Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. […] Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».

Подібні за змістом висновки щодо застосування положень статті 53 КпШС України містяться у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року в справі № 754/3558/16-ц.

Отже, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Зокрема, частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада

1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти російської федерації» (заява № 3451/05), зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, , рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест це науковий метод, наявний (у той час на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Під час розгляду справи ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2024 року призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу з використанням ДНК (а.с. 74-76).

Як вбачається із висновку експерта № 918-МГ від 09.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99,9999%. Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с.78-81).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Аналізуючи дану статтю слід зазначити, що судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Окрім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 116 ЦПК України призначення експертизи є способом забезпечення доказів.

За правилами ч. 2 ст. 102 ЦПК України - предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Тобто, відповідно до вимог національного законодавства та практики ЄСПЛ єдиним доказом кровного споріднення є висновок експерта (тест ДНК).

Суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, шляхом задоволення клопотання про призначення експертизи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Судом встановлено, що подані позивачем документи, підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, утримання та виховання загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджує відповідачка.

Суд приходить до висновку, оскільки відповідно до висновку експерта № 918-МГ від 09.05.2024 року встановлено що вірогідність того, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та оскільки тест ДНК станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (особи); доказова цінність такого тесту переважає будь-який доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії, тому суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 52, 53 КпШС України, статтями 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 102, 106, 116, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко