КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/3492/23 Головуючий у суді першої інстанції - Діденко Є.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4829/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонська районна в місті Києва державна адміністрація (орган опіки та піклування) про визнання шлюбу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано особою цивільна дієздатність якої обмежена, внаслідок того, що він страждає на психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Позивач зазначав, що його призначено піклувальником ОСОБА_2 , який є його рідним братом.

Крім того, вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , та в якій вони проживають разом зі своїми родичами, які також є співвласниками.

Вказував, що ОСОБА_2 неодноразово приводив до вищевказаної квартири своїх знайомих жінок, які за своєю поведінкою викликали у позивача та інших родичів занепокоєння.

Так, у минулому році ОСОБА_2 привів до квартири жінку - ОСОБА_3 , яка стала постійно проживати разом з братом в їх квартирі.

Позивач намагався з`ясувати у свого брата, що це за жінка та на якій підставі вона проживає в їх квартирі, однак ОСОБА_2 не надавав чіткої відповіді.

Згодом ОСОБА_3 почала заявляти певні вимоги до позивача ОСОБА_1 та інших співвласників квартири, заявляла, що вона проживає в квартирі на законних підставах та буде господаркою, заявляла що може користуватися будь-яким приміщенням цієї квартири. В подальшому стала влаштовувати конфліктні ситуації, провокувати сварки та безпідставно викликати працівників поліції.

У позові також вказував, що він та інші співвласники квартири не надавали своєї згоди на проживання ОСОБА_3 в їх квартирі.

У лютому 2023 року позивачу стало відомо, що у квітні 2022 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка постійно проживає в їх квартирі.

До лютого 2023 року ОСОБА_2 не повідомляв нікого про укладення шлюбу, проте, за відсутності у приміщенні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 розповідав брату, що не розуміє, для чого він уклав шлюб. Також розповідав, що ОСОБА_3 хоче постійно проживати та прописатися в їх квартирі, що вона висловлювала бажання отримати частку їх квартири як його дружина.

Позивач вказував, що він також окремою заявою звертався до Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про сприяння в захисті прав свого брата.

Оскільки позивач вважає, що шлюб між його братом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який укладений у порушення норм діючого законодавства, створює небезпеку порушення прав самого позивача ОСОБА_1 , як співвласника вказаної вище квартири, відтак він вимушений звернутись до суду та просив визнати недійсним шлюб, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис №381 від 08 квітня 2022 року Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує, що цивільна дієздатність його брата ОСОБА_2 обмежена, внаслідок свого психічного стану він не усвідомлює значення своїх дій та не міг керувати ними, не міг надати вільну згоду на укладення шлюбу, а відтак укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_3 шлюб є недійсним.

Вказує, що відповідно до частини 1 статті 40 СК України на укладення шлюбу має бути надана вільна згода, проте вільною не може вважатись згода на укладення шлюбу, у випадку наявності в особи саме тяжкого психічного розладу.

Апелянт зазначає й про те, що під впливом ОСОБА_3 його брат ОСОБА_2 перестав спостерігатись у дільничного психіатра, проводити підтримуюче лікування.

Вважає, що шлюб укладено з ініціативи ОСОБА_3 , адже при допиті в судовому засіданні ОСОБА_2 чіткої відповіді на питання про мету укладення шлюбу надати не зміг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що помилковим є й прийняття за належний доказ у справі судом першої інстанції показів самого ОСОБА_2 , оскільки він є особою, що страждає тяжким психічним розладом та не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними.

Також хибним, на думку апелянта, є висновок суду, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушує прав позивача ОСОБА_1 , відповідачка продовжує проживати у квартирі та створює конфлікті ситуації з іншими співвласниками квартири, в результаті чого працівниками поліції складено декілька протоколів за ст. 173-2 КУпАП відносно нього.

Враховуючи вказане, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

19 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Константинова О.Г., однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 06 жовтня 2023 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_3 було отримано 14 листопада 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №441 (а.с.118).

Разом з тим, представник ОСОБА_3 - адвокат Константинов О.Г. у відзиві заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, посилаючись на впровадження на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану та його подальше продовження.

Вказує, що впровадження воєнного стану є надзвичайними невідворотними обставинами - форс-мажором, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини справи.

Право на доступ до суду не є абсолютним і обмежене строком звернення до суду.

Так, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які містять в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено : «п.47 Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.».

Таким чином, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Разом з тим, суд враховує, що на території міста Києва та Київської області не проводились активні бойові дії в період від отримання відповідачем ОСОБА_3 копії апеляційної скарги з копією ухвали від 06 жовтня 2023 року та по дату подання відзиву.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не може бути врахований судом.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Волков С.А. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_4 та її представник Константинов О.Г. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, при цьому зазначили, що шлюб укладався ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за обопільної згодою, є добровільним та бажаним сторонами укладеного шлюбу, тому висновки, викладені в рішення суду, є обґрунтованими та законними.

Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація направила до суду клопотання про розгляд вказаної справи за їх відсутності.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №100 від 08 серпня 2019 року ОСОБА_2 виявлено ознаки органічного ураження мозку поєднаного помірним (резидуально-травматичного ґенезу з інтелектуально-мнестичним недорозвитком, помірними емоційно-вольовими порушеннями (згідно з МКХ-10 шифр F 06.8), тому він за своїм психічним станом не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує встановлення над ним піклування.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано особою, цивільна дієздатність якої обмежена та призначено піклувальника - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 21 листопада 2022 року, ОСОБА_2 встановлена інвалідність 3-ї групи, рекомендовано спостереження у психіатра.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 квітня 2022 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 381.

В заяві від 09 березня 2023 року, адресованій Опікунський раді Оболонської РДА ОСОБА_1. просить в рамках своїх повноважень, належним чином сприяти йому як опікуну ОСОБА_2 , та про будь-які звернення ОСОБА_3 повідомляти його.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що згідно із висновком експерта від 08 серпня 2019 року ОСОБА_2 дійсно страждає на психічний розлад, який не дає йому в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Наведене стало підставою для обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 .

Доходячи вказаного висновку суд першої інстанції врахував, що чинним законодавством особи, дієздатність яких обмежена, не позбавлені права на укладення шлюбу, на відміну від осіб, які визнані недієздатними. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Мінюсту від 18.10.2000 р. № 52/5, не передбачено також отримання особою, дієздатність якої обмежена, згоди на укладення шлюбу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої-третьої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України).

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю (частина третя статті 40 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

Тлумачення вище вказаних норм СК України свідчить, що: в СК закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41); добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямого вказівки закону (частина третя статті 39 СК України).

Так, суд першої інстанції, розглядаючи вказану справу встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 квітня 2022 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 381.

При цьому судом встановлено, що вказаний шлюб укладався за згодою самого ОСОБА_2 і при апеляційному розгляду справи ОСОБА_2 підтвердив дані обставини та на полягав на тому, що вказаний шлюб ним укладений добровільно і за його волевиявлення.

Доводи апелянта про те, що вказаний шлюб укладений ОСОБА_2 , особою яка в судовому порядку визнана обмежено дієздатною, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд при ухвалення рішення обґрунтовано врахував положення ст. 39, 40 СК України та Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Мінюсту від 18.10.2000 р. № 52/5, які не містять заборони на укладення шлюбу особами визнаними в судовому порядку обмежено дієздатними.

Обґрунтовано судом першої інстанції відхилено і доводи позивача про те, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 страждав тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, оскільки позивачем на підтвердження даних обставин не подано належних допустимих доказів, а наданий позивачем висновок експерта щодо психічного стану ОСОБА_2 дійсно підтверджує наявність у нього психічного захворювання, однак такий висновок був наданий у 2019 році, а доказів, які би підтверджували у якому на даний час стані психічного здоров`я перебуває ОСОБА_2 та що на момент укладення шлюбу - 08 квітня 2022 року він не був здатним розуміти і усвідомлювати значення своїх дій, суду не надано.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 підтвердив наявність його вільної згоди на укладення шлюбу та пояснив, що він бажав і на даний час бажає цього шлюбу, надав пояснення щодо обставин укладення ним шлюбу, зокрема вказав, що приблизно пів року до укладення шлюбу проживав разом із ОСОБА_3 , зараз вони також проживають разом. Такі ж обставини підтвердила і ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 )

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 розуміє факт та наслідки укладення ним шлюбу, що свідчить про його добровільність.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв