СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Зленка Віталія Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій просив: накласти арешт на автомобіль «FORD FUSION», 2017 р.в., об`єм двигуна 1999 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований 31 травня 2023 року в ТСЦ №8041 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , експлуатувати (використовувати) транспортний засіб та/або передавати його у володіння (користування) третім особам, а також вчиняти будь-які інші дії, які призведуть до приховування, відчуження, знищення, знецінення транспортного засобу або зниження його ринкової вартості.

Заява обґрунтована тим, що у період перебування у шлюбі сторони придбали легковий автомобіль «FORD FUSION», 2017 р.в., об`єм двигуна 1999 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який 31 травня 2023 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач, без згоди позивача, забрав спірний транспортний засіб, свідоцтво про його державну реєстрацію та ключі від нього, і користується ним у власних цілях до даного часу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши подану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року року у справі №643/12369/19, арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо рухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження рухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження та розпорядження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Суд при постановленні ухвали про заборону вчиняти певні дії щодо спірного майна враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому, вжиття такого заходу забезпечення позову не виключає його використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження та розпорядження ним для відповідача не існує.

Також додатково необхідно звернути увагу, що позивач просить заборонити їй експлуатувати (використовувати) транспортний засіб та/або передавати його у володіння (користування) третім особам, однак по тексту заяви про забезпечення позову зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач забрав спірний транспортний засіб і користується ним у власних цілях. Тобто, позивач і так позбавлена можливості експлуатації транспортного засобу, виходячи з її пояснень.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження вказаним рухомим майном не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, не порушує речове право володіння відповідача спірним майн ом, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

За таких обставин, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Зленка Віталія Анатолійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження транспортним засобом «FORD FUSION», 2017 р.в., об`єм двигуна 1999 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований 31 травня 2023 року в ТСЦ №8041 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Вікторія КИЦЮК