Справа № 170/226/24 Головуючий у 1 інстанції: Жевнєрова Н. В.
Провадження № 22-ц/802/955/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Матвійчук Л.В. , Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення витрат на лікування дружини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 22 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення витрат на лікування дружини.

Позов обґрунтовано тим, що з 1982 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 17.05.2023, яке набрало законної сили, у справі №170/220/23. Позивач та відповідач мають трьох повнолітніх дітей: дочку і два сини. Під час перебування у шлюбі позивач захворіла і їй встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання довічно. З травня 2022 року вона перебуває на обліку у КП «Волинський обласний центр медичної онкології», де 19.10.2022 було проведено оперативне втручання; на стаціонарному лікуванні перебувала у періоди з 21.12.2023 до 24.01.2023, з 25.01.2023 до 02.02.2023. Позивач має дуже поганий зір, у зв`язку з чим 16.01.2024 та 27.02.2024 було проведено оперативне втручання щодо обох очей. Також позивач хворіє на цукровий діабет 2 типу та дифузний зоб ІІ ст. Відповідач з кінця 2022 року не надавав позивачу кошти на лікування, тому вона була змушена позичати гроші на лікування та операції. На даний час позивач отримує пенсію за віком у розмірі 3 489,85 гривень, інших доходів вона не має. Вказаних грошей їй не вистачає на проживання та лікування. Тому вона потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка. Вона зверталася за допомогою до відповідача, однак він добровільно таку допомогу їй надавати відмовляється. Тому позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини, в розмірі 1/4 частки доходів (заробітку) відповідача щомісячно та довічно, а також просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на лікування в розмірі 19 072 гривень. Позивач вказує, що відповідач є непрацездатним за віком, проживає з іншою жінкою, утриманців не має. Він отримує соціальну допомогу в розмірі 2000 грн та працює на Шацькому молокозаводі, де його заробітна плата понад 10 000 грн. Тому позивач вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу (аліменти) та сплатити витрати на її лікування.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 22 липня 2024 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення витрат на лікування дружини відмовлено.

Судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якійвважає рішення суду необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Судом першої інстанції було неповно встановлено обставини, які мають значення для справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з підстав, викладених у постанові.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що вона має право на аліменти та отримання відшкодування витрат на своє лікування від колишнього чоловіка, а також не доведено, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу (аліменти), яку вона потребує.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону в повній мірі.

Судомвстановлено, що з 1982 року по 2023 рік позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 17.05.2023, яке набрало законної сили, у справі №170/220/23. З рішення суду вбачається, що упродовж останніх трьох років шлюбні відносини між подружжям було припинено, сторони проживали окремо, шлюб існував лише формально (арк. 6).

З 14.03.2023 позивачу ОСОБА_1 установлено другу групу інвалідності загального захворювання довічно, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії Волинського обласного бюро МСЕК Ковельської міжрайонної МСЕК серії 12 ААГ №198755, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. 8, 9).

Тобто інвалідність позивачу установлено хоча й до розірвання шлюбу за рішенням суду, але у період, коли фактичні шлюбні відносини між подружжям було припинено, сторони проживали окремо, шлюб існував лише формально. З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 19.10.2022 зазнала оперативного втручання у КП «Волинський обласний центр медичної онкології»; в період з 21.12.2022 по 24.01.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні променевої терапії КП «Волинський обласний центр медичної онкології»; з 25.01.2023 по 02.02.2023 перебувала на лікуванні в КП «Волинський обласний центр медичної онкології» з діагнозом рак лівої молочної залози; 16.01.2024 та 27.02.2024 перенесла оперативне втручання з приводу видалення катаракти лівого та правого ока. Це підтверджується епікризами КП «Волинський обласний центр медичної онкології» та офтальмологічного відділення з центром мікрохірургії ока КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради (арк. 10, 11, 13, 14).

З виписки КНП «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради вбачається, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, яка протягом восьми років хворіє на цукровий діабет 2 типу, дифузний зоб ІІ ст., перебіг захворювання середньої важкості, приймає таблетованіцукрознижуючі препарати (арк. 12). На підтвердження обставин, викладених у позові, позивачем додано чеки: ЧК-0232121, ЧК-0232097, ЧК-0303440, №23194, №57568, ЧК0009220, №59460, №57585, ПН09, №59035, ПН09, ПН09, ПН76, №0.0..1, 0.0..1, №0.0.7.1, №0.0..1, №0.0..1. Ліки були придбані в період з 30.01.2024 по 28.02.2024 в сел. Шацьк, м. Любомль та м. Луцьк Волинської області, на загальну суму 19 072, 44 грн (арк.17-33).

Також встановлено, що оплата ліків здійснена за допомогою як мінімум трьох банківських карт, у той час як позивач пояснила суду, що користується лише однією. Також за окремими чеками оплату здійснено ОСОБА_3 , дочкою позивача і відповідача. Згідно з довідкою про доходи №4287 4825 4329 1219, виданою пенсіонеру ОСОБА_1 , вона перебуває на обліку в Шацько-Любомльському об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 40777, 70 гривень (у січні, лютому 2023 року по 2 939,60 грн за місяць, з березня по грудень 2023 року по 3 889,85 гривень за місяць) (арк. 15). Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання №12 від 26.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 . До складу членів сім`ї, які проживають за вказаною адресою, входить її співмешканець ОСОБА_2 (арк. 16).

Позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що в довідці вказано недостовірну інформацію про місце проживання ОСОБА_2 . Він лише зареєстрований за вказаною адресою. Згідно з довідкою управління соціальної та ветеранської політики Ковельсьої РДА, відповідач ОСОБА_2 на обліку в управлінні як отримувач державних соціальних допомог чи компенсацій не перебуває (арк. 80). Згідно з листом ТОВ «Шацький молокозавод» №28 від 26.05.2024 відповідач ОСОБА_2 на вказаному підприємстві ніколи не працював і не працює на даний час (арк. 90). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.07.2024 Головним управлінням пенсійного фонду України у Волинській області надано суду інформацію про розмір виплачених коштів ОСОБА_2 , згідно з якою відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію за віком, призначену згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.02.2024. За період з лютого по липень 2023 року відповідачу нараховано пенсію в розмірі 21568,16 гривень (в лютому 2024 року - 2 381,76 гривень за місяць, з березня по липень 2024 року по 3 837,28 гривень за місяць). Крім того, на виконання вказаної ухвали суду Головним управлінням ДПС у Волинській області надано суду відомості щодо ОСОБА_2 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 05.07.2024 про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2023 року по І квартал 2024 року. Згідно з відомостями, ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_4 за період з січня 2023 року по березень 2024 року нараховано заробітну плату: з січня 2023 року по грудень 2023 року в розмірі 6 700 гривень за місяць, з січня 2024 року по березень 2024 року включно в розмірі 7 100 гривень за місяць. Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_4 №1 від 22.07.2024, відповідач ОСОБА_2 станом на 22.07.2024 у ФОП ОСОБА_4 не працює.

Вказані докази підтверджують пояснення відповідача про те, що він не працює, і спростовують відповідні твердження позивача, що відповідач працює і отримує заробітну плату.

Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентує стаття 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги, і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових, тобто сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя та його потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення цієї особи; колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа за доведеності зазначених умов. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц). Судом установлено, що розмір пенсії, яку отримує непрацездатна позивач, є більшим від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», становить 2 361 грн. Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано згідно з рішенням суду від 17.05.2023 та до цього протягом трьох років вони фактичних шлюбних відносин не підтримували і на цей час не підтримують. Відповідач також є непрацездатним і отримує лише пенсію за віком в розмірі 3 837,28 грн за місяць. Також він щомісяця сплачує за наймане житло 1500 грн.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивач під час розгляду справи не довела, що вона має право на аліменти та отримання відшкодування витрат на своє лікування від колишнього чоловіка, а також не довела, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу (аліменти), яку вона потребує, та оплатити її витрати на лікування в розмірі 9 536 грн (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість гривень).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу. До уваги береться отримання пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності не зумовлює виникнення обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, враховуючи приписи СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду, що згідно зі статтею 75 СК України, вирішуючи даний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін.

Судом встановлено, що дохід відповідача становить лише пенсія за віком, однак з огляду на його витрати на оренду житла, він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, яку зрештою він і не зобов`язаний надавати, оскільки позивач не довела своє право на отримання такої допомоги від свого колишнього чоловіка.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваній частині, та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 22 липня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: