Провадження № 2/752/99/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 серпня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.

за участі позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Шейко О.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Бєлашко О.О.

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири,

встановив:

05.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, яким позивалася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування заявленого позову позивачка послалася на те, що вона та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.01.1975 по 30.01.1992 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_10 року син ОСОБА_2 , 30.01.1992 року їх шлюб було розірвано з формальних причин, а саме для поліпшення житлових умов.

Як до, так і після розірвання шлюбу вони постійно проживали - однією сім`єю, підтримували шлюбно-сімейні стосунки, спільно вели домашнє господарство, виховували дітей, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, ходили в гості та запрошували гостей до себе і жодних дій щодо намагання розподілу сумісно нажитого майна не вживали, що свідчило про відсутність наміру фактично припиняти шлюбні відносини. Після юридичного оформлення розлучення продовжували спільно проживати в одній квартирі за адресою - АДРЕСА_1 , знайомі та родичі не знали про факт розірвання їх шлюбу.

В 2005 році вона разом із померлим чоловіком прийняли рішення про необхідність поліпшення житлових умов і придбання нової квартири, шляхом інвестування коштів у будівництво. 26.12.2005 року ОСОБА_4 уклав договір з ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» про участь у Фонді фінансування будівництва, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 . За їхні спільні заощадження померлий чоловік здійснив платежі: 23.02.2006 року в сумі 84 852, 60 гривень; 03.07.2006 року - 42 279, 32 гривні; 18.12.2006 року - 107 514, 00 гривен; 14.03.2007 року - 114 030, 00 гривен; 10.05.2007 року - 137 379, 00 гривен; 10.08.2007 року - 267 294, 50 гривен. Будівництво придбаної квартири в новобудові було закінчено в 2008 році, 17.12.2008 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру. Стверджувала, що зазначена квартира придбана за їх спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю.

Ту обставину, що вона, ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 з 1976 року по 1992 рік перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, а з 1992 року по 26.04.2010 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачка підтверджує тим, що під час будівництва спірної квартири і після вони з ОСОБА_4 проживали в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на те що чоловік був зареєстрований за адресою - АДРЕСА_3 . Факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю підтверджується актами про фактичне проживання, поштовою кореспонденцією, яку померлий отримував на своє ім`я за їхнім спільним місцем проживання, відомостями викладеними в телефонних довідниках, копією особистого листка по відділу кадрів, виписками з історії хвороби тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 раптово помер. Організація та витрати на його поховання здійснені за рахунок її коштів. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина і відповідачі по справі, їх спільні діти, є спадкоємцями. Після смерті чоловіка саме вона продовжує дбати про цю квартиру, нести витрати на її утримання тощо.

Встановлення факту має для неї юридичне значення, оскільки вона має намір визначити власну частку у спільно нажитому майні подружжя. Будь-якої домовленості між нею та померлим чоловіком щодо визначення часток у спільному майні не існувало. Зазначена квартира придбана під час її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за їхні спільні кошти, а тому вважає, що право власності на частину спірної квартири може бути визнане за нею.

Позивачка ОСОБА_1 просила: встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 26.04.2010 року день його смерті; визнати квартиру АДРЕСА_4 , жилою площею 45,30 кв.м., загальною площею 89,00 кв.м. спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_4 , жилою площею 45,30 кв.м., загальною площею 89,00 кв.м..

Провадження у справі було відкрито 02.01.2019 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.04.2019 року Головне територіальне управління юстиції у місті Києві надіслало на адресу суду пояснення. Посилаючись на те, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у місті Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, представник просить розглядати справу за його відсутності та за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

11.10.2019 року відзив на позов подав відповідач ОСОБА_2 ..

У відзиві відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач ОСОБА_2 послався на те, що його батьки розлучились 30.01.1992 року не з формальних причин на що посилається позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог, а у зв`язку з реальними проблемами у стосунках між ними, що й призвело до розлучення. Після їх розлучення він проживав з матір`ю, позивачкою у справі, за адресою - АДРЕСА_1 . На момент розлучення батьків йому виповнилося шістнадцять років, а тому він добре усвідомлював ситуацію, яка склалась між батьками, ніякого спільного проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу між батьками не було.

03.11.1993 року його батько отримав у користування квартиру за адресою - АДРЕСА_3 в якій був зареєстрований та фактично проживав, що підтверджується рішенням суду у справі №752/19753/13-ц, яка розглядалася Голосіївським районним судом м. Києва за позовом його батька ОСОБА_4 та його сестри ОСОБА_3 . У 1996 році його батько зареєстрував його ж сестру ОСОБА_3 за місцем свого проживання за адресою - АДРЕСА_3 , яка планувала сімейне життя та потребувала окремого житла і батько погодився з тим щоб надати вказану квартиру для її проживання. З цього ж часу батько став проживати за адресою - АДРЕСА_1 , де на той час він проживав з матір`ю. Він з батьком жили в одній кімнаті і ніяких подружніх стосунків з його матір`ю у них не було, чому він є очевидець. Батько планував побудувати квартиру чи будинок і намагався отримати кредит. Надати допомогу батьку в отриманні кредиту, ні його сестра, ні мати не погодилися, таку допомогу погодився батьку надати він. Для цього батько надав йому довіреність на вирішення всіх питань пов`язаних із фінансуванням договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_5 . Він отримував кредитні кошти під заставу його власної квартири з метою розрахунку за квартиру, договір купівлі-продажу на яку було оформлено на ім`я його батька. Його ж участь у придбанні квартири зможе підтвердити його дружина та сестра ОСОБА_3 .

Посилаючись на свою участь у придбанні батьком спірної квартири, відповідно обізнаність про джерела фінансування, відповідач ОСОБА_2 стверджував, що інформація позивачки щодо її участі у придбанні цієї ж квартири є неправдивою. Вказану квартиру батько набув для власного проживання і за умови нормальних сімейних стосунків з його матір`ю така ризикована кредитна історія та купівля-продаж цієї квартири були абсолютно нелогічними.

22.11.2007 року батько подарував йому незавершений будівництвом будинок в АДРЕСА_6 , усвідомлюючи, що він не зможе одночасно продовжувати будівництво будинку та ремонт у новопридбаній квартирі, а також в знак подяки за його фінансову допомогу. Зміст договору дарування будинку містить посилання на заяву батька з приводу того, що будинок був набутий ним особисто, не перебуваючи в зареєстрованому та фактичному шлюбі.

Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги вважає недоведеними, а також заявленими з порушенням встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності для звернення до суду.

У додатку до відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 додав заяву про застосування при вирішенні позову ОСОБА_1 строків позовної давності.

11.11.2019 року подала відзив на позов відповідачка ОСОБА_3 ..

Як видно зі змісту відзиву на позов, відповідачка ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 визнала, просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , справу розглядати за її відсутності.

В обґрунтування своєї позиції відповідачка ОСОБА_3 підтвердила, що шлюб її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано 30.01.1992 року з формальних причин з метою поліпшення житлових умов. Після розірвання шлюбу і до моменту смерті ОСОБА_4 , що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьки проживали як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ніхто із них не перебував у шлюбі з іншими особами.

У цей же період з 30.01.1992 року і до смерті батька, її батьки підтримували шлюбно-сімейні стосунки, спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, не ділили майно, не вживали жодних дій, які б свідчили про намір фактично припинити шлюбні відносини, разом відпочивали і працювали на дачі у селі Круглик та на садибній ділянці у селі Лісники. Проживали батьки завжди за однією адресою по АДРЕСА_1 . Вже після формального розірвання шлюбу її батьків медичне обслуговування ОСОБА_1 , як дружини ОСОБА_4 було розпочато у спеціальному медичному закладі «Феофанія» за заявою ОСОБА_4 .

В 2005 році її батьки прийняли рішення про поліпшення житлових умов і придбання нової квартири, шляхом інвестування коштів у будівництво, яке здійснювалося батьками за спільні кошти, так само і ремонт.

Будь-яких домовленостей стосовно визначення часток у спільному майні між батьками також не існувало.

Організація поховання ОСОБА_4 здійснювалась ОСОБА_1 за рахунок її коштів.

Після смерті ОСОБА_4 , саме ОСОБА_1 несе усі витрати пов`язані з утриманням спірної квартири.

У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_3 також заперечила твердження відповідача ОСОБА_2 що: їх батьки розлучилися не з формальних причин, та звернула увагу, що останній визнає ту обставину, що саме у зв`язку з розлученням, яке відбулось у 1992 році вже у 1993 році їх батьком ОСОБА_4 була отримана однокімнатна квартира; що батько не мав можливості жити в отриманій квартирі, а проживав із матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з тих причин, що з 1996 року вона начебто планувала своє сімейне життя, оскільки до 2001 року у квартирі АДРЕСА_7 вона проживала одна. Єдиною причиною, чому її батьки проживали в квартирі АДРЕСА_8 була та обставина, що вони були однією сім`єю; батьки заощаджували кошти на будівництво квартири не для того щоб батько жив окремо від матері, у спірній квартирі вони планували жити разом. Ремонт у квартирі завершили за рік до смерті батька, однак продовжували проживати разом у квартирі на АДРЕСА_19.; мати брала участь у придбанні спірної квартири, заперечуючи цю обставину відповідач ОСОБА_2 має намір позбавити матір належного їй майна; докази у цивільній справі №752/19753/13-ц якраз і є підтвердженням, що ОСОБА_4 після розровання у 1992 році шлюбу з ОСОБА_1 , продовжував проживати з ОСОБА_1 однією сім`єю; про порушення строків позовної давності звернення ОСОБА_1 до суду, оскільки до вимоги про встановлення факту строки позовної давності не застосовуються, а що стосується решти позовних вимог, то право ОСОБА_1 не було порушено, оскільки вона вільно і безперешкодно користується спірною квартирою, за згодою відповідачів несе усі витрати щодо утримання квартири. Конфлікт у ОСОБА_1 з ОСОБА_2 щодо спірної квартири виник тільки у 2016 році.

Підготовче провадження у справі закрито 26 листопада 2021 року.

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_1 та її ж представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі..

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, категорично заперечили зазначені позивачкою підстави для позову, підтримали заяву про застосування строків позовної давності, просили у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 у відзиві на позов просила суд розглянути справу за її відсутності, позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві просив розглянути справу за його відсутності, ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд заслухавши позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Шейко О.О., відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Бєлашко О.О., допитавши свідків, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 09 січня 1975 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 », що підтверджено копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 17 тому №1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10,11).

ОСОБА_8 01.09.2004 року вступила до шлюбу з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу її прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.16 тому №1).

30 січня 1992 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано у в/ЗАГС Московського РВК м. Києва (а.с.18 тому №1).

26 грудня 2005 року довіритель ОСОБА_4 з однієї сторони та управитель ТОВ «Фінансова компанія «Прімінвест», яке здійснює діяльність із залучення коштів фізичних осіб - установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю уклали договір №10 про участь у фінансуванні будівництва, відповідно до якого довіритель передав управителю у довірчу власність кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування за будівельною адресою - АДРЕСА_9 , загальною проектною площею 92,00 кв.м., житловою площею 45,20 кв.м., поверх 16, кількість кімнат 3 (а.с.49 - 51 тому №1)

27 квітня 2006 року довірителем ОСОБА_4 та управителем ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» внесено зміни та доповнення до договору про участь у Фонді фінансування будівництва №10 від 26 грудня 2005 року відповідно до яких за довірителем було закріплено об`єкт інвестування: будівельна адреса: АДРЕСА_10 , кількість кімнат - 3, проектна загальна площа - 92,0 кв.м., житлова - 45,2 кв.м., а також встановлено графік придбання довірителем вимірних одиниць об`єкту інвестування. (а.с.52-53 тому №1).

11.09.2008 року ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» видало довідку №781 про 100% сплату вартості квартири відповідно до якої довіритель ОСОБА_4 оплатив квартиру АДРЕСА_4 в повному обсязі на суму 733 486, 97 грн. згідно: договору №10 від 27.04.2006р., додаткового правочину від 27.04.2006 р., додаткового правочину від 18.12.2006 р. Претензій до довірителя не має. (а.с.54 тому №1).

За даними свідоцтва про право власності виданого 17 грудня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) посвідчено, що квартира АДРЕСА_4 , складається з 3 кімнат, жилою площею 45,30 кв.м., загальною площею 89,00 кв.м., дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Право власності зареєстровано в реєстровій книзі №576-209, за реєстровим №45609 від 24 грудня 2008 року. (а.с.61 тому №1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер у віці 71 років (а.с.64).

Відповідно до правил частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами статей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, правилами статті 82 цього ж Кодексу встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

05.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_4 , її та ОСОБА_4 спільним сумісним майном, визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_4 .

Необхідність встановлення факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу обґрунтувала тим, що такий факт має для неї юридичне значення, оскільки вона бажає визначити належну їй частку у спільному нажитому майні подружжя.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що її шлюб з померлим ОСОБА_4 30.01.1992 року було розірвано формально, оскільки мали мету поліпшення житлових умов. Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_4 продовжили проживати однією сім`єю, підтримували шлюбно-сімейні стосунки, вели спільне господарство, виховували дітей, за спільні кошти придбали нерухомість.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив зазначені позивачкою ОСОБА_1 підстави для позову, визнав, що з 1996 року батько проживав за адресою: АДРЕСА_1 , однак ніяких подружніх стосунків з його матір`ю у них не було.

У той же час відповідачка ОСОБА_3 визнала позов ОСОБА_1 з підстав викладених у позовній заяві, не підтвердила зазначені відповідачем ОСОБА_2 підстави в обґрунтування його заперечень на позов ОСОБА_1 .

Так, судом встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 з 18.11.1975 року зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачами у справі, а також підтверджується даними паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Московським РУГУ МВС України в місті Києві 28.11.1997 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.6-8).

За даними копії паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Московським РУГУ МВС України в місті Києві 20.11.2001 року на ім`я ОСОБА_4 , останній з 23.11.1993 року був прописаний за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19 тому №1).

За даними акту, складеного 19 липня 2010 року комісією у складі старшого майстра ТОВ «Квартет» ЛТД Кравчун Л.Д., майстра т/д № НОМЕР_4 Фельсін І.М. , майстра т/д № НОМЕР_5 Острової Т.В. , двірника Томченко Н.М. , у присутності сусідів по сходовій клітині із квартир АДРЕСА_11 . і ОСОБА_14 , було обстежено квартиру АДРЕСА_8 на предмет проживання в даній квартирі ОСОБА_4 та встановлено, що ОСОБА_4 проживав у зазначеній квартирі з 18.11.1975 року по 26.04.2010 року по день смерті разом з дружиною ОСОБА_1 (а.с.6-8,22 тому №1).

Крім того даними акту про проживання особи, складеного 22.06.2018 року ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - мешканцями квартир АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 з листопада 1975 року по 26 квітня 2010 року фактично проживав ОСОБА_4 . (а.с.20 тому №1).

На підставі акту обстеження та свідчення сусідів по сходовій клітині ЖЕО - 106 було видано 22.06.2018 року довідку №206 відповідно до змісту якої - . ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 не зареєстрований , але по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом із дружиною ОСОБА_1 по місцю її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство. (а.с.21).

Як видно зі змісту поштових відправлень, що були адресовані ОСОБА_4 (одне із них 30.04.1991 року) , виписки з історії хвороби №9748 ОСОБА_4 за час лікування з 18.12.1997 р. по 15.01.1998 р. місце проживання ОСОБА_4 значиться за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 25-29).

Телефонний довідник служб та структурних підрозділів Національного аграрного університету (видання 5-е зі змінами та доповненнями Київ-2004 та телефонний довідник Української академії аграрних наук (станом на 20.10.2003р) містять дані про домашній номер телефону ОСОБА_4 - НОМЕР_6 , яким була телефонізована квартира АДРЕСА_8 (а.с.30,31,32 тому №1).

Виписка з історії хвороби від 09.02.2000 року на ім`я ОСОБА_1 містить дані про те, що вона дружина члена-кореспондента Української академії аграрних наук, завідуючого кафедрою Національного аграрного університету (яким був ОСОБА_4 ), а виписка з історії хвороби №948 на ім`я ОСОБА_4 за час перебування на лікуванні в клініці інституту екогігієни і токсикології з 18.12.1997 року по 15.01.1998 року містить дані про місце проживання хворого за адресою - АДРЕСА_1 (.а.с.24,29 тому №1).

За даними особового листка по обліку кадрів, заповненого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 в розділі: «родинний стан (перелічити членів сім`ї з зазначенням дати народження) вказано - жінка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13; «домашня адреса і телефон» вказано - АДРЕСА_3 . (а.с.23).

На оглянутих у судовому засіданні за участі позивачки та відповідача ОСОБА_2 . світлинах зафіксовано: позивачку з померлим ОСОБА_4 за місцем проживання, на подвір`ї біля будинку в селі Лісники, зустріч ними з пологового будинку дочки та їх вітання з народженням онуки, їх прогулянки з онукою, спільне святкування родинних свят (а.с.33-38 тому №1).

Допитані у судовому засіданні свідки показали суду, зокрема:

свідок ОСОБА_18 підтвердив суду, що з 2007 по 2008 роки виконував внутрішні ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_14 , зокрема квартири власниками якої були ОСОБА_19 та позивачка, від них отримував гроші на виконання будівельних робіт. На момент закінчення ремонтних робіт ОСОБА_19 ще був живий. Про ремонтні роботи свідок домовлявся з ОСОБА_4 , а потім до квартири прийшла ОСОБА_20 , вона себе поводила як господиня квартири. Виконання всіх ремонтних робіт погоджував з ОСОБА_21 , а коли виконував косметичні роботи то під час вибору шпалер, кахлю, кольору паркетної дошки брала участь ОСОБА_20 . За час виконання ремонтних робіт спілкувався з ОСОБА_21 та його дружиною ОСОБА_22 , з їхніми дітьми не спілкувався, чув тільки про внучку;

свідок ОСОБА_6 рідний брат позивачки підтвердив, що йому нічого не було відомо про розірвання шлюбу сестри ОСОБА_1 з ОСОБА_4 .. Коли він приїжджав до них, то ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зверталися один до одного як подружжя, стверджував про відсутність між ними будь-яких конфліктів. Також вказав, що йому нічого невідомо про обставини придбання квартири, ОСОБА_4 прожив з його сестрою до смерті, а на похоронах до ОСОБА_1 зверталися як до дружини померлого;

свідок ОСОБА_23 , сусід по дачі в селі Лісники, підтвердив, що з 1996 року був знайомий з ОСОБА_21 , який ОСОБА_24 представив йому як свою дружину. Поки був ОСОБА_25 , він разом із дружиною приїздили на ділянку, жодного разу не чув від них сварок, про їх розлучення дізнався після смерті ОСОБА_26 , коли його попросили свідчити в суді. Пригадує розмови ОСОБА_26 про придбання квартири, однак подробиць не пам`ятає. Про те, що дачний будинок ОСОБА_26 належить його сину також дізнався тільки після смерті ОСОБА_26 ;

свідок ОСОБА_27 , родичка позивачки, підтвердила, що часто спілкувалася з ОСОБА_22 , запрошувала її з ОСОБА_4 до себе як одну сім`ю, а в 2004 році вони були запрошені на весілля її дочки, поводили себе як подружжя, про їх розлучення їй нічого не було відомо. Свідок часто допомагала позивачці у придбанні квитків, коли вони виїжджали з Києва, за квитками ОСОБА_20 завжди приходила разом із чоловіком ОСОБА_21 . В 2007 році на ОСОБА_28 допомогла їй, для родини, позичити гроші в сумі 20 000 доларів США, ці гроші належали її знайомим, тому про відсотки за їх користування свідку нічого не відомо;

свідок ОСОБА_16 , сусідка позивачки, підтвердила, що має сусідські відносини з ОСОБА_1 протягом 47 років, а також з її чоловіком ОСОБА_4 до його смерті. Ії з ОСОБА_22 чоловіки працювали в одному навчальному закладі, ОСОБА_20 запрошувала її для лікарських порад, як людину, що має медичну освіту. Сім`я справляла враження повноцінної, не було періоду коли ОСОБА_19 не проживав би у квартирі по АДРЕСА_15 . Між подружжям ніколи не чула голосних сварок, ОСОБА_20 дуже переймалася здоров`ям чоловіка, про їх розлучення дізналася тільки під час судового розгляду цієї справи. Вважає, що розлучення могло мати місце для покращення житлових умов сім`ї. Після смерті ОСОБА_26 дізналася про купівлю ними нової квартири, деталей щодо її придбання не знає;

свідок ОСОБА_29 , племінник позивачки, підтвердив, що знав ОСОБА_26 , як чоловіка своєї тітки, вважав їх сім`ю ідеальною, про конфлікти в їх сім`ї йому нічого не відомо, що вони були розлучені стало відомо після смерті ОСОБА_4 . За рік до смерті ОСОБА_26 , його запрошували для консультації по ремонту квартири, оскільки він має інженерну освіту. Жодних підстав вважати ОСОБА_30 та ОСОБА_20 не подружжя не було.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 працювала в КП «Фармація», обіймала посаду завідувача аптекою - підрозділу аптека №31, а також з 01 січня 2006 року перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідно отримувала дохід від заробітної плати та пенсійне забезпечення (а.с.39-45).

Зокрема, ОСОБА_1 за 12 місяців 2005 року отримала заробітну плату 55 219, 15 гривень, 2006 року - 46 439, 58 гривень, 2007 року - 38 907, 21 гривень, 2008 року - 55 822, 59 гривень, пенсійного забезпечення протягом 2006 року - 14 401,20 гривень, 2007 року - 16 149, 36 гривень, 2008 року - 28 639, 98 гривень.

ОСОБА_4 отримав заробітну плату у: 2005 році - 37 595, 49 гривень, 2006 році - 45 163, 28 гривень, 2007 році - 52 913, 58 гривень, 2008 році - 74 618, 62 гривень, 2009 році - 64 048, 37 гривень (а.с. 47).

ОСОБА_4 був стороною договору SAMDN8528 пенсіонний накопичувальний 12 місяців, за даними виписки з рахунку, сума накопичень вносилася ОСОБА_4 кожного місяця, станом на 31.01.2009 року залишок на картці складав - 82 990 гривень (а.с. 46 тому №1).

Відповідно до правил статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Правовідносини з приводу яких заявлено спір, а саме придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 тривали з моменту 26 грудня 2005 року, а саме з моменту укладення договору про участь у фонді фінансування будівництва і по час завершення ремонтних робіт у цій же квартирі, а це за рік до смерті ОСОБА_4 , що сталася 26 квітня 2010 року, а зазначені позивачкою підстави для позову, мали місце з січня 1992 року.

Статтею 74 СК України в редакції станом на грудень 2005 року встановлено: « якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.»

Статтею 74 СК України в редакції станом на 22.12.2006 року встановлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проте, беручи до уваги, що позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, стверджувала, що вона в іншому шлюбі не перебувала, а відповідач ОСОБА_2 не заперечував зазначену обставину, а спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мало місце з січня 1992 року і правовідносини тривали до 26 квітня 2010 року, відповідно при вирішенні заявленого спору судом підлягає до застосування стаття 74 СК України зі змінами внесеними 22.12.2006 року.

Крім того, відповідно до правил частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільно сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правил статей 60, 61, 70 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , стверджував, що розірвання шлюбу його батьків 30.01.1992 року мало місце не з формальних підстав, оскільки між батьками мав місце конфлікт, а також зрада дружини, що батько отримав квартиру для окремого проживання, однак змушений був повернутися до квартири на АДРЕСА_15 на прохання дочки, котра планувала особисте життя. Квартиру АДРЕСА_4 батько придбавав самостійно для окремого проживання, у придбанні квартири саме він надавав допомогу батьку у вигляді отримання кредиту під заставу його квартири та вносив інвестиційні платежі. Його мати - позивачка ОСОБА_1 не приймала участі у придбанні спірної квартири.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що між батьками мав місце конфлікт, подружня зрада дружини і розірвання їх шлюбу мало місце не з формальних причин спростовані отриманими у судовому засіданні показаннями свідків, котрі під присягою показали суду, що знали ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як подружжя, котре проживало разом по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, не мали між собою гучних сварок і та обставина, що їх шлюб було розірвано стала відома тільки після смерті ОСОБА_4 ..

Також на спростування заперечень відповідача ОСОБА_2 . суд приймає до уваги встановленні рішенням суду обставини за результатами судового розгляду цивільної справи №752/1975313-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_31 , законного представника ОСОБА_32 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в якому судом зазначено, що: виконавчим комітетом Московської ради народних депутатів м. Києва 03.11.1993 року на підставі рішення від 02.11.1993 року №714 було видано ордер на жиле приміщення №39558 серії Б громадянину ОСОБА_4 на сім`ю з двох осіб на право заняття жилого приміщення площею 14,2 кв.м., яке складалося з однієї ізольованої кімнати за адресою - АДРЕСА_3 , склад сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_33 ; зі змісту Розпорядження представника Президента України від 02.11.1993 року № 714 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ Московського району м. Києва», затверджено рішення адміністрації та профкому державного аграрного університету від 15.09.1993 року, протокол №30 та пропозицію громадської організації з житлових питань про надання житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_16 ОСОБА_4 , який мешкав по АДРЕСА_1 , займав двокімнатну квартиру площею 33,9 м.кв., де прописано 5 чоловік/ він, колишня дружина, син ОСОБА_34 1959 р.н. - психічно хворий, син ОСОБА_35 1976 р.н.., дочка ОСОБА_36 1975 р.н. Працює в аграрному університеті з 1967 року. Професор, без зняття з квартирного обліку. На квартирному обліку в аграрному університеті затверджений рішенням Московської ради 26.ХІІ.1983 р. №696/22 з родиною 5 чоловік. Син ОСОБА_34 психічно хворий з дитинства, інвалід другої групи. Довідка серії Д-71 №221281по формі №4. (а.с. 229 - 235 тому №1).

Наразі, встановленні, зазначеним вище судовим рішенням, обставини, що рішення адміністрації та профкому державного аграрного університету від 15.09.1993 року, а також пропозиція громадської організації з житлових питань про надання ОСОБА_4 житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_7 було прийняте з урахуванням того, що ОСОБА_4 мешкав по АДРЕСА_1 , займав двокімнатну квартиру площею 33,9 м.кв., де було прописано 5 чоловік/ він, колишня дружина, син ОСОБА_34 1959 р.н. - психічно хворий, син ОСОБА_35 1976 р.н.., дочка ОСОБА_36 1975 р.н., що на думку суду є підтвердженням того, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був розірваний 30.01.1992 року з формальних підстав та з метою покращення житлових умов їх родини.

Отже, встановлені судом обставини, що подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 31 січня 1992 року розірвало шлюб, а вже 03.11.1993 року адміністрація та профком за місцем роботи ОСОБА_4 клопоче про надання йому у користування квартири АДРЕСА_7 у сукупності з доказами наданими суду позивачкою, на підставі яких судом встановлено, що ОСОБА_4 постійно проживав у квартирі АДРЕСА_8 і в особовій картці по відділу кадрів станом на 11.10.1999 року ОСОБА_2 вказував, що членом його сім`ї є жінка ОСОБА_1 ..

Суд також не може прийняти до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 що його батько ОСОБА_4 у 1996 році залишив квартиру АДРЕСА_17 , оскільки його сестра на той час планувала своє власне сімейне життя та потребувала окремого житла, оскільки за даними паспорту серії НОМЕР_7 виданого Голосіївським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.10.2004 року на ім`я ОСОБА_3 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 17 грудня 1996 року, а шлюб зареєструвала 01 вересня 2004 року. (а.с. 13-15,16 тому №1).

Твердження відповідача ОСОБА_2 , що батько ОСОБА_4 самостійно придбавав квартиру з приводу якої заявлено спір, що саме він ОСОБА_2 приймав участь у придбанні батьком спірної квартири, оскільки під заставу своєї квартири він брав для батька кредит на придбання цієї ж квартири і на підставі довіреності виданої батьком вносив інвестиційні платежі на виконання договору фінансування будівництва судом також не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як видно зі змісту наданої суду відповідачем ОСОБА_2 копії кредитного договору №697, договір був укладений 08 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , предмет договору грошові кошти в сумі 300 000 гривень, кредит наданий терміном на 120 місяців з датою остаточного погашення не пізніше 08 серпня 2017 року. (а.с.113-120 тому №1)

На забезпечення виконання кредитного договору №697 від 08 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №1329, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку іпотекодержателю двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 (а.с.121-125 тому №1).

Довіреністю від 17.04.2006 року ОСОБА_4 на підставі укладеного між ним та повіреним усного договору доручення, уповноважив ОСОБА_2 бути його представником у всіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, в тому числі в ТОВ «ФК «ПрімІнвест», ЗАТ «МЖК «Оболонь» АКБ СР «Укрсоцбанк», будівельних компаніях, перед фізичними особами, з будь-яких питань, пов`язаних з інвестуванням будівництва квартири, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 . Для цього було надано право - в тому числі вносити від його імені грошові кошти до фонду фінансування будівництва (а.с.146 тому №1).

Так, зі змісту договору №10 про участь у Фонді фінансування будівництва укладеного ОСОБА_4 (довіритель) та ТОВ «ФК «ПрімІнвест» (управитель) встановлено, що за довірителем був закріплений об`єкт інвестування та встановлено графік придбання довірителем вимірних одиниць об`єкту, відповідно до якого станом на час укладення 08.08.2007 року його батько ОСОБА_4 мав обов`язок оплатити 15.08.07 року вартість 10,79 вимірних одиниць, а 15.10.07 вартість 10,81 вимірних одиниць, і 10.08.2007 року ОСОБА_4 внесено останній платіж на інвестування у будівництво за адресою АДРЕСА_5 , від 26.12.2005 року грошові кошти у сумі 267 294, 50 (а.с. 49-52, 60 тому №1).

Проте, зі змісту кредитного договору №697 від 08.08.2007 року не вбачається, що кредит у розмірі 300 000 гривень був отриманий ОСОБА_2 на фінансування спірної квартири, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була домовленість, що ОСОБА_2 отримує кредит на виконання ОСОБА_4 зобов`язань за договором №10 про участь у Фонді фінансування будівництва, а квитанція ТОВ «ФК «ПрімІнвест» про отримання 10.08.2007 року платежу - інвестування будівництва за адресою АДРЕСА_5 , згідно договору №10 від 26.12.2005 року від ОСОБА_4 не містить даних, про здійснення цього платежу ОСОБА_2 (а.с. 113-120, 60 тому №1).

На думку суду, сам факт видачі 17.04.2006 року ОСОБА_4 довіреності на ім`я сина ОСОБА_2 на представництво останнім його інтересів у всіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, в тому числі в ТОВ «ФК «ПрімІнвест», ЗАТ «МЖК «Оболонь» АКБ СР «Укрсоцбанк», будівельних компаніях, перед фізичними особами, з будь-яких питань, пов`язаних з інвестуванням будівництва квартири, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 , для чого було надано право - в тому числі вносити від його імені грошові кошти до фонду фінансування будівництва не може бути прийнято судом до уваги як доказ, що саме ОСОБА_2 приймав участь у придбанні ОСОБА_4 квартири з приводу якої заявлено спір, а також на спростування зазначених ОСОБА_37 підстав для позову.

Суд також не може прийняти до уваги на спростування зазначених позивачкою ОСОБА_1 підстав для позову наданий суду відповідачем ОСОБА_2 договір дарування житлового будинку від 22 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_6 та земельної ділянки на якій будинок розташований, у пункті 6 якого йдеться про те, що «обдарований ознайомлений із заявою дарувальника про те, що житловий будинок з надвірними будівлями дарувальником набуто особисто, не перебуваючи в зареєстрованому та фактичному шлюбі».

Як видно зі змісту зазначеного вище договору дарування, він укладався від імені ОСОБА_4 , а відповідно до правил статті 65 СК України при укладанні такого договору за відсутності згоди другого власника така заява дарувальника була обов`язковою.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 стверджував, що житловий будинок, який був предметом дарування він будував за особисті кошти, однак зазначені обставини не є предметом з`ясування та перевірки доказами за заявленими позовними вимогами, а відтак чому такий договір укладався ОСОБА_4 у спосіб розпорядження, як зазначено у договорі, його особистим майном не може вплинути на оцінку інших доказів, досліджених судом.

За даними спадкової справи №777/2-10 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , початої 20 жовтня 2010 року, до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в один день - 20.10.2010 року звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.168-170 тому №1).

Як видно зі змісту заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , останній зазначив, що крім нього є спадкоємці, дочка померлого ОСОБА_3 , дружина померлого ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, передбачених законодавством України - немає (а.с.169 тому №1).У

У матеріалах зазначеної вище спадкової справи, що була надіслана на адресу суду Другою Київською державною нотаріальною конторою 13 лютого 2020 року є заява ОСОБА_2 від 27.01.2017 року з вимогою видати йому відмову в оформленні права на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (свідоцтва про право власності, на яку йому 27.01.2017 року була надана відповідь про неможливість винесення постанови про відмову у видачі свідоцтва на спадщину на квартиру, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно так, як оригінал свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_4 знаходиться у гр. ОСОБА_1 (а.с.192,193).

Відповідно до правил статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77, частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 та її померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_4 з моменту розірвання 30.01.1992 року їх шлюбу постійно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня смерті ОСОБА_4 , вели спільне господарство, за спільні кошти фінансували будівництво спірної квартири, придбавали квартиру для спільного проживання, спільно проводили внутрішній ремонт придбаної квартири, зазначена квартира є їх спільною сумісною власністю.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 просила встановити факт їх спільного проживання з померлим її чоловіком ОСОБА_4 з 01.01.2004 року, а саме з часу набрання чинності ЦК України і запровадження можливості встановлення фактів проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, незважаючи на те, що заявлені вимоги обґрунтувала, що розірвання 30 січня 1992 року їх з ОСОБА_4 шлюбу мало місце з формальних підстав та продовження спільного проживання однією сім`єю з моменту розірвання шлюбу.

При вирішенні заявленого спору, суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц, а саме: 40. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Отже, за результатами судового розгляду позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а зазначені позивачкою підстави для встановлення такого факту, що знайшли підтвердження під час судового розгляду справи прийняти до уваги як підстави для задоволення її вимог про визнання квартири АДРЕСА_4 спільним сумісним майном позивачки ОСОБА_1 та її померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_4 , та визнання за позивачкою права власності на її частину.

Що ж стосується заяви ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності при вирішенні спору заявленого ОСОБА_1 то суд, за результатами судового розгляду не знаходить для цього підстав з огляду на наступне.

Відповідно до правил статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до зроблених судом висновків, спірна квартира АДРЕСА_4 визнана спільною сумісною власністю подружжя, позивачки ОСОБА_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 її ж чоловіка ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина і відповідачі по справі (їхні спільні діти) є спадкоємцями. Після смерті чоловіка саме вона продовжує дбати про спірну квартиру, нести витрати на її утримання на підтвердження чого надала довідку ТОВ «МЖК Оболонь-Комфорт» за вихідним №04 від 09.02.2017 року. У судовому засіданні позивачка стверджувала, що вона має ключі від спірної квартири і в ній же проживає, комунальні послуги сплачувала до тих пір поки не виникло непорозумінь з ЖЕКом.

Відповідач ОСОБА_2 вказав суду, що спірну квартиру утримують спадкоємці, ключі від квартири знаходились у ОСОБА_38 , з нею ж мав домовленість, що ОСОБА_39 буде сплачувати за житлово-комунальні послуги, зв`язок з ОСОБА_3 втратив близько два с половиною роки тому.

Позивачка ОСОБА_1 заперечила наявність домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що остання буде нести витрати на утримання спірної квартири. ОСОБА_3 ніколи не цікавилася цим питанням, і не приймала участі у таких витратах.

Зі змісту відзиву ОСОБА_3 на позов ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , протягом більш як дев`яти років несе усі витрати пов`язані із утриманням спірної квартири.

Наразі, суд не може погодитися з твердженням відповідача, що спірну квартиру утримували спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що за погодженням останніх такі витрати несла спадкоємиця ОСОБА_3 ..

З аналізу матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого ОСОБА_4 судом встановлено, що його спадкоємцями є сторони у справі, це - позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі за спільною згодою в один і той же день 20.10.2010 року звернулися до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, кожен із них визнав інших спадкоємців належними спадкоємцями, свідоцтво про право власності на спадкове майно не було отримано, і тільки 27.01.2017 року спадкоємець ОСОБА_2 звернувся з вимогою про видачу йому відмови в оформленні права на спадщину у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що до 2017 року між нею та дітьми не було спору щодо спадкового майна, діти визнавали її співвласницею спірної квартири, право власності на яку було зареєстроване на їх батька ОСОБА_4 , до суду з позовом звернулася після того, коли син заперечив її право на частку квартири.

Позивачка ОСОБА_1 до суду з позовом, що є предметом судового розгляду звернулася 05.07.2018 року.

Наразі, беручи до уваги встановлені судом обставини, що з моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на ім`я якого було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , доступ до квартири має тільки позивачка, остання до виникнення спору несла витрати по утриманню квартири, решта спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не несли таких витрат (відповідач ОСОБА_2 перший платіж вніс у березні 2024 року), не заперечували право позивачки на користування квартирою, після смерті їх батька не заперечували право їх матері на спадкування в рівних частках з ними спадкового майна, що залишилося після смерті їх батька та її чоловіка, і тільки заява 27.01.2017 року ОСОБА_2 до Другої Київської державної нотаріальної контори свідчить про те, що між спадкоємцями виник спір.

Отже, оцінивши всі досліджені судом докази, перевіривши зазначені сторонами обставини в обґрунтування позову та їх заперечень, надавши їм оцінку, суд робить висновок, що строк для захисту прав та інтересів ОСОБА_1 необхідно рахувати з 27.01.2017 року, а відтак звернувшись до суду 05.07.2018 року позивачка не пропустила строків позовної давності, встановлених статтею 73 СК України.

Понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, оскільки позивачка не просила про це суд у позовній заяві, не просила суд про це і за результатами судового розгляду - в судових дебатах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 3, 74, 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири - частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 спільним сумісним майном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 право власності на частки квартиру АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2024 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк