Провадження № 2-др/522/179/24
18 грудня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою представника Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» - Лисяного Олександра Андрійовича про вирішення питань розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
Приморським районним судом м. Одеси 04.12.2024 закрито провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з відсутністю предмету спору, адже відповідач оплатив заборгованість та судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду.
Представник позивача 12.12.2024 звернувся до суду з заявою про вирішення питання розподілу судових витрат та просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, посилаючись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України.
Учасники справи у судове засідання 18.12.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Суд, дослідивши вимоги заяви та матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У зв`язку з тим, що питання про стягнення витрат на правову допомогу не було вирішено при постановленні ухвали про закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
Разом з тим, підстав для стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ДП «СК-СЕРВІС» немає, з огляду на наступне.
Стаття 141 ЦПК України передбачає правила розподілу судових витрат у разі ухвалення рішення.
Стаття 142 ЦПК України регулює питання вирішення питання про стягнення судових витрат у разі укладення мирової угоди, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем.
Наслідком укладення мирової угоди та відмові позивача від позову є закриття провадження у справі.
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
- відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);
- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).
Однак, стаття 142 ЦПК України не регулює питання стягнення судових витрат при закритті провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Після направлення відповідачем заяви про закриття провадження у справі разом з квитанцією на підтвердження оплати заборгованості ОСОБА_1 , яка сформована в системі «Електронний суд» 24.10.2024 та була доступна до перегляду позивачу, який також має зареєстрований електронний кабінет, представник позивача ОСОБА_2 03.12.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Отже, ДП «СК-СЕРВІС» підтримало позовні вимоги, а, тому, ч.3 ст. 142 ЦПК України у даній ситуації застосуванню не підлягає.
Крім того, суд враховує, що позивач міг уникнути витрат на правову допомогу, шляхом звернення до відповідача в позасудовому порядку з вимогою про погашення заборгованості, однак матеріали справи не свідчать про те, що такі дії вчинялися позивачем.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року при розгляді справи №199/9188/16-ц вказав: правовий аналіз ч.3 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції, Верховний Суд зазначив «суди положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України не урахували, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат».
Тобто, у зв`язку з тим, що провадження у справі було закрите у зв`язку з відсутністю предмету спору, а представник ДП «СК-СЕРВІС» підтримував позовні вимоги, навіть після їх задоволення відповідачем, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд
Заяву представника Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» - Лисяного Олександра Андрійовича про вирішення питань розподілу судових витрат залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 20 грудня 2024 року.
Суддя: В.Я. Бондар