Провадження № 2-др/158/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хомич Олени Володимирівни про ухвалення рішення щодо стягнення з позивача здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У заяві вказує, що 02.12.2024 Ківерцівським районним судом Волинської області у даній справі винесена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач, після подання позовної заяви, відкриття провадження у справі, отримавши відзив на позовну заяву та клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, не надсилаючи жодних клопотань чи заяв, жодного разу так і не з`явилася у судовому засіданні і не забезпечила і явку свого представника.

У відповідача склалося враження, що позивач розуміла, що позов є безпідставним, проте його подала, щоб умисно створити зайві негаразди та фінансові витрати відповідачу, тобто повела себе недобросовісно. Вважає, що метою позивача було затягування процесу, а не отримання реального результату, а тому розцінює її дії, як недобросовісні та вважає це зловживанням процесуальними правами.

У зв`язку із поданням позивачем даного позову та відкриття провадження у справі, відповідач був змушений скористатися правничою допомогою, адже не є юристом за фахом.

Змушений був витратити кошти на адвоката, у зв`язку із перебуванням даної справи у суді та виконання своїх процесуальних обов`язків, а саме написання відзиву на позовну заяву, підготовки та направлення адвокатського запиту для отримання додаткових доказів та долучення їх до матеріалів справи, а також залучення представника для участі у судових засіданнях.

Тому, на думку відповідача, законно та обґрунтованою є вимога про компенсацію понесених ним судових витрат, а саме стягнення з позивача на користь відповідача розмір понесених ним витрат на правничу допомогу у даній справі в розмірі 8000,00 грн.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, відповідно до поданих заяв, кожен зокрема, просять проводити розгляд справи без їх участі, їх присутність відповідно до ст. 270 ЦПК України не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши представлені письмові докази, суд, з урахування поданої зави представником відповідача вирішує питання про компенсацію з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

За нормами статтей 131, 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно частини 6 статті 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Частиною 9 статті 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь у справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у пункті 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом частини 5 статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень ч. ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України, вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Із матеріалів справи вбачається, 18.10.2024 до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 21.10.2024 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

В підготовчі судові засідання, призначені на 11 год. 10 хв. 18 листопада 2024 року та 13 год. 00 хв. 02 грудня 2024 року, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат Лавренчук О.В. не з`явилися.

Ухвалою суду від 02.12.2024 залишено позовну заяву без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника у підготовче судове засідання без поважних причин.

Так, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом із цим, залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника у підготовче судове засідання - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія передбачена нормами ЦПК України (ч. 5 ст. 223 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 28.01.2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02.12.2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17.12.2020 року у справі № 758/12381/18-ц, та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду (від 21.01.2020 року в справі № 922/3422/18, від 21.12.2020 року в справі № 922/1001/20); Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (від 21.11.2018 в справі № 820/4347/17, від 18.03.2020 в справі № 280/5628/18).

При цьому суд, не бере до уваги твердження представника відповідача, що метою позивача було затягування процесу, а не отримання реального результату, тому розцінює її дії, як недобросовісні та вважає це зловживанням процесуальними правами, оскільки, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки така неявка це їх право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що справа по суті не слухалась, заява представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, допущення ним зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як передбачено ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що підстави для задоволення вимог про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 44, 81, 133, 141, 142, 257, 258, 260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хомич Олени Володимирівни про ухвалення рішення щодо стягнення з позивача здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич