Провадження № 2-о/646/164/2024
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року м.Харків

Суддя Червонозаодського районного суду м.Харкова Чорна Б.М., ознайомившись із матеріалами заяви адвоката Щербини Лілії Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла вищевказана заява заявника адвоката Щербини Л.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить суд визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, останнє відоме місце проживання якого: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з матеріалами заяви, суддя встановив, що вона подана без додержання вимог, викладених у ЦПК України, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Слід врахувати, що важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ст. 305 ЦПК України - заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Частина перша статті 306 ЦПК України визначає, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Частина третя статті 294 ЦПК України регламентує, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, у відповідності до приписів частини 5 статті 177 ЦПК України заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви заявником долучено копію витягу з ЄРДР за №0001121 від 19.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Тобто, заявниця ОСОБА_1 вживала заходи щодо розшуку ОСОБА_2 , шляхом звернення до правоохоронних органів, однак доказів того, що в результаті проведеного досудового розслідування встановити місце його перебування неможливо (відповіді на запити, листи, довідки з органів внутрішніх справ тощо) до суду не надано.

Крім того, не зазначено чи зверталась заявниця до органів ДРАЦСУ про наявність записів про можливу реєстрацію факту смерті на території України, не долучено будь-яких відомостей про можливе притягнення ОСОБА_2 до відповідальності (з інформаційного центру), відомостей з Пенсійного фонду, відомостей з Державної міграційної служби, відомостей Державної прикордонної служби щодо можливого перетину кордону, відомостей з медичних установ про його можливе перебування, лікування.

В заяві зазначено, що ОСОБА_2 23 лютого 2022 року виїхав до міста Києва з колегами та в подальшому не виходив зв`язок.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», затверджено Законом України від 3 березня 2022 року № 2105-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено про проведення загальної мобілізаці. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Заявницею також не долучено запитів про можливе перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в лавах ЗСУ або в будь-якій іншій військовій частині.

Як вбачається з поданої до суду заяви, ОСОБА_1 просить суд прийняти до розгляду цю заяву та відкрити за нею окреме провадження у справі; визнати ОСОБА_2 безвістно відсутніми за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.03.2022 року. З заяви вбачається, що визнання його безвісно відсутніми необхідно заявнику для вирішення кола осіб, що постійно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , та споживають надані житлово-комунальні послуги та відповідно повинні сплачувати комунальні платежі, які нараховуються відповідно до кількості фактично проживаючих осіб.

Однак, в заяві не зазначено чи зверталась заявниця до організацій, до яких необхідно робити запити за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей.

Окрім того, зменшення оплати за комунальні послуги або звільнення від їх сплати можливо шляхом звернення до відповідних комунальних організацій, а вирішення питання стосовно кола осіб, що постійно мешкають за відповідною адресою відноситься до компетенції ЦНАП, які шляхом обстеження приміщення можуть встановити коло осіб, які фактично мешкають у цьому приміщенні.

Посилання представника заявника про неможливість отримання відомостей з інших органів щодо місцезнаходження ОСОБА_2 у зв`язку з конфіденційністю зазначеної інформації, суд не приймає з огляду на те, що відповідно до ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено право адвоката звертатися із адвокатськими запитами, у т.ч. щодо отримання копій документів, до: - органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб; - підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань; - фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб). При цьому закон визначає адвокатський запит як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено, який доказ вимагається; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Частина 1 статті 185 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі встановлених обставин, суд вважає необхідним заяву залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищевказаних недоліків.

При постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи положення статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі встановлених обставин, керуючись статтями 175, 177, 185, 294, 306, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - залишити без руху.

Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 5 (п`ять) днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі не усунення недоліків заяви у вказаний строк, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвала окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку лише щодо розміру судових витрат. В іншій частині заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Б.М.Чорна