ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м.Суми

Справа №589/2293/23

Номер провадження 22-ц/816/1273/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2023 року в складі судді Євдокімової О.П., ухвалене в м. Шостка,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04 лютого 2011 року.

При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 20 березня 2023 року заборгованість відповідача становить 93659 грн 90 коп., яка складається із: 76239 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом; 17420 грн 62 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, видані за кредитним договором в сумі 93659 грн 90 коп., з яких: заборгованість за кредитом 76239 грн 28 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 17420 грн 62 коп.; нарахована пеня 0,00 грн; заборгованість за комісією 0,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивачем не надано належного та допустимого доказу, який би довів факт погодження відповідачем умов кредитного договору на підставі якого позивач нарахував відсотки, а суд їх розмір задовільнив.

Також звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи міститься лише копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, як зазначає відповідач, копії додатків, а саме: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до апеляційного суду не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Лазоренко Т.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с. 16).

Надана банком анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 , не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань.

До позову долучений підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти (а.с. 17-21).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 20 березня 2023 року за останньою наявна заборгованість у розмірі 93659 грн 90 коп., яка складається із: 76239 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом; 17420 грн 62 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-13).

До позову долучена довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт 15 вересня 2014 року на картці встановлено 7000 грн, 22 липня 2015 року - 2000 грн, 18 лютого 2016 року 2500 грн, 22 червня 2016 року 15000 грн, 19 квітня 2017 року 20000 грн, 28 травня 2020 року 25000 грн, 26 серпня 2020 року - 49000 грн, 14 грудня 2021 року 75000 грн, 26 грудня 2022 року - 0,00 грн (а.с. 14).

ОСОБА_1 на підставі укладеного договору видавались картки НОМЕР_1 15 вересня 2014 року з терміном дії 06/18, НОМЕР_2 06 липня 2018 року зі строком дії 09/21, НОМЕР_3 14 вересня 2021 року зі строком дії 09/25 (а.с. 15).

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 22, 23-46).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто у порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України прийняті на себе зобов`язання не виконав, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягнув з відповідача на користь позивача борг в сумі 93659 грн 90 коп., з яких: заборгованість за кредитом 76239 грн 28 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 17420 грн 62 коп.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ«Приватбанк» визначені, у тому числі: умови використання кредитних карт; відповідальність сторін; порядок нарахування і сплати відсотків та комісії; порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг банку, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за договором № б/н від 04 лютого 2011 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 04 лютого 2011 року не містять істотних умов кредитного договору, зокрема в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах даної справи вбачається, що відповідач за період з 12 червня 2015 року по 13 травня 2022 року використала кредитних коштів в сумі 365 399 грн 84 коп. (третя колонка розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів»), а на погашення за наданим кредитом сплатила 319 602 грн 50 коп. (двадцять перша колонка другого розрахунку та тридцята колонка третього розрахунку «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»), тому заборгованість відповідача за тілом кредиту підлягає зменшенню з 76239 грн 28 коп. до 45797 грн 34 коп. (365 399 грн 84 коп. 319 602 грн 50 коп.).

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Разом з тим, на думку суду, позивачем не підтверджені обставини щодо існування домовленості про розмір процентів за користування кредитними коштами, оскільки надана Банком заява позичальника не містить умови щодо розміру процентів, яка була б погоджена позичальником та Банк в жодний інший спосіб не підтвердив, що було волевиявлення позичальника з приводу наведених в позовній заяві істотних умов договору з приводу процентів.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом необхідно відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2023 року в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. В частині стягнення заборгованості за відсотками рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1312 грн 48 коп. та при частковому задоволенні апеляційної скарги з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2057 грн 29 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2023 року в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та в частині розподілу судових витрат змінити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2023 року в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 17420 грн 62 коп. скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 лютого 2011 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 45797 грн 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1312 грн 48 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи в розмірі 2057 грн 29 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов