Справа № 134/1101/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

з участю представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Городківка, Тульчинського району, Вінницької області помер його батько ОСОБА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Городківка, Тульчинського району, Вінницької області померла його мати ОСОБА_2 . Після смерті батька ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Вільшанської сільської ради Крижопільського (на сьогодні Тульчинського) району, площею 2.2259 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405167 та житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городківка померла його мати ОСОБА_2 , після якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Вільшанської сільської ради Крижопільського (на сьогодні Тульчинського) району, площею 2.2258 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405168 та житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Позивач прийняв спадщину 25 серпня 2023 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на належну спадкодавцеві земельну ділянку, площею 2,2259 га, яка розташована на території Городківської ТГ Тульчинського району, кадастровий номер :01:002:0368; а також свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 2,2258 га, яка розташована та території Городківської ТГ Тульчинського району, кадастровий номер :01:002:0369. Після смерті батьків залишився цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, де членами двору були ОСОБА_3 голова двору та ОСОБА_2 дружина. Оформити спадщину на даний житловий будинок позивач не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на нього, про що і було відмовлено нотаріусом в видачі свідоцтва направо власності на житловий будинок в порядку спадкуванні. У зв`язку з чим змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві, разом з тим зазначила, що після смерті батька позивача залишився заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповідав земельну ділянку та будинок позивачу. Позивач як після смерті батька та матері отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, однак на житловий будинок не мав можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у батьків не було на нього правовстановлюючого документа.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі документами.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04 листопада 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 ; відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22.11.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 є сином останніх, що підтверджується відомостями, які містяться в копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 08.05.1957 року, де батьками ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) вказані: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 13.05.1956 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина після реєстрації шлюбу отримала прізвище « ОСОБА_8 ». Дані відомості є підтвердженням того, що батьки позивача були подружжям.

Відповідно до довідки № 387 від 04.06.2024 року, виданої Городківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області згідно погосподарської книги № 5 за 1991-1995 роки, особового рахунку № НОМЕР_5 , житловий будинок АДРЕСА_1 ( раніше Крижопільського) станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів та в ньому були зареєстровані: голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Тому згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/2 кожному, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.11.2022 року.

Як вбачається із копії спадкової справи, яка надана на виконання ухвали суду Крижопільською державною нотаріальною конторою, № 52/2023, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , останній залишив заповіт, який посвідчений 26.07.2012 року секретарем виконкому Вільшанської сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області, відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (пай), яка розташована на території Вільшанської сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області, площею 2,2259, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 405167 та житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Так матеріали даної спадкової справи містять свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано 25.08.2023 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. на підставі зазначеного вище заповіту на земельну ділянку, розташованої на території Городківської ТГ Тульчинського (колишньої Вільшанської сільської ради Крижопільського) району Вінницької області, площею 2,2259 га, кадастровий номер № :01:002:0368, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405167, виданого Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області 23.01.2008 року. В матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших осіб про прийняття спадщини, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, після смерті ОСОБА_3 .

Право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , як члену колгоспного двору відповідно до заповіту, який ОСОБА_3 залишив, позивач ОСОБА_1 не оформив, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, що і підтверджується довідкою № 95/01-16 від 01.08.2024 року, виданою приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_2 , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22.11.2022 року. Позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом та 25.08.2023 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 на земельну ділянку розташованої на території Городківської ТГ Тульчинського (колишньої Вільшанської сільської ради Крижопільського) району Вінницької області, площею 2,2258 га, кадастровий номер № :01:002:0369, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405168, виданого Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області 23.01.2008 року. Дані факти підтверджуються матеріалами копії спадкової справи № 53/2023, яка надана державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. на виконання ухвали суду. В матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших осіб про прийняття спадщини, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, після смерті ОСОБА_2 .

Право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору, позивач ОСОБА_1 не оформив, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, що і підтверджується довідкою № 95/01-16 від 01.08.2024 року, виданою приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С.

Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 статті 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що спадкуванню за заповітом підлягає 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 , як члену колгоспного двору та спадкуванню за законом підлягає 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину житлового будинку після смерті батька та матері, суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він не суперечить законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України, а також не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на цілий житловий будинок з господарськими будівлями (до складу якого входить: житловий будинок «А» (загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м.), вхідний майданчик «а», літня кухня «Б», вхідний майданчик «б», сарай «В», сарай «в», огорожа «1-2» 25 м) по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Городківська сільська рада, Тульчинського району, Вінницької області, місце знаходження: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 51 Тульчинського району, Вінницької області, .

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2024 року.

Суддя